2003R1725 — DA — 07.05.2004 — 001.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

►B KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) N r 1725/2003 af 29. september 2003 om vedtagelse af visse internationale regnskabsstandarder i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002 (EØS-relevant tekst) (EFT L 261, 13.10.2003, p.1)

Ændret ved:









▼B

KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) N r 1725/2003

af 29. september 2003

om vedtagelse af visse internationale regnskabsstandarder i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002

(EØS-relevant tekst)







KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002 af 19. juli 2002 om anvendelse af internationale regnskabsstandarder ( 1 ), særlig artikel 3, stk. 3, og ud fra følgende betragtninger: (1) Forordning (EF) nr. 1606/2002 fastsætter, at børsnoterede selskaber, der reguleres af en medlemsstats lovgivning, for hvert regnskabsår, der starter den 1. januar 2005 eller senere, på visse betingelser skal udarbejde deres koncernregnskaber i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder som defineret i artikel 2 i nævnte forordning. (2) Kommissionen har på grundlag af rådgivningen fra det regnskabstekniske udvalg konkluderet, at de internationale regnskabsstandarder, der eksisterede pr. 14. september 2002, opfylder de vedtagelseskriterier, der er fastsat i artikel 3 i forordning (EF) nr. 1606/2002. (3) Kommissionen har også taget hensyn til de løbende forbedringsprojekter, der går ud på at ændre mange eksisterende standarder. De internationale regnskabsstandarder, der bliver et resultat af færdigbehandlingen af disse forslag, vil eventuelt blive vedtaget, når de er endelige. Eksistensen af disse foreslåede ændringer af eksisterende standarder påvirker ikke Kommissionens afgørelse om at godkende de eksisterende standarder bortset fra IAS 32 Finansielle instrumenter: Oplysning og præsentation, IAS 39 Finansielle instrumenter: Indregning og måling og et mindre antal fortolkningsbidrag i forbindelse med disse standarder, SIC-5 Klassifikation af finansielle instrumenter — betingede afregningsbestemmelser, SIC-16 Selskabskapital — tilbagekøbte egne egenkapitalinstrumenter (egne aktier) og SIC-17 Egenkapital — omkostninger ved en egenkapitaltransaktion. (4) Eksistensen af standarder af høj kvalitet for finansielle instrumenter, herunder derivater, er af afgørende betydning for kapitalmarkedet i Fællesskabet. For så vidt angår IAS 32 og IAS 39, kan de ændringer, der i øjeblikket overvejes, imidlertid blive så betydelige, at det er hensigtsmæssigt ikke at vedtage disse standarder på nuværende tidspunkt. Så snart det igangværende forbedringsprojekt er afsluttet og de reviderede standarder udstedt, vil Kommissionen straks overveje at vedtage de reviderede standarder i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1606/2002. (5) Alle internationale regnskabsstandarder pr. 14. september 2002 bortset fra IAS 32, IAS 39 og de hermed forbundne fortolkningsbidrag bør følgelig vedtages. (6) De foranstaltninger, der vedtages i denne forordning, er i overensstemmelse med Regnskabskontroludvalgets udtalelse — ud fra følgende betragtninger: UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:







Artikel 1

De internationale regnskabsstandarder, der er anført i bilaget, vedtages hermed.

Artikel 2

Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.









BILAG

INTERNATIONALE REGNSKABSSTANDARDER IAS 1: Præsentation af årsregnskaber (ajourført 1997) IAS 2: Varebeholdninger (ajourført 1993) IAS 7: Pengestrømsopgørelsen (ajourført 1992) IAS 8: Årets resultat, fundamentale fejl og ændringer i anvendt regnskabspraksis (ajourført 1993) IAS 10: Begivenheder efter balancedagen (ajourført 1999) IAS 11: Entreprisekontrakter (ajourført 1993) IAS 12: Indkomstskatter (ajourført 2000) IAS 14: Præsentation af segmentoplysninger (ajourført 1997) IAS 15: Oplysninger, der afspejler virkningerne af varierende priser (opdateret 1994) IAS 16: Materielle anlægsaktiver (ajourført 1998) IAS 17: Leasingkontrakter (ajourført 1997) IAS 18: Omsætning (ajourført 1993) IAS 19: Personaleydelser (ajourført 2002) IAS 20: Regnskabsmæssig behandling af offentlige tilskud og oplysning om andre former for offentlig støtte (opdateret 1994) IAS 21: Valutaomregning (ajourført 1993) IAS 22: Virksomhedssammenslutninger (ajourført 1998) IAS 23: Låneomkostninger (ajourført 1993) IAS 24: Oplysning om nærtstående parter (opdateret 1994) IAS 26: Regnskabsmæssig behandling og præsentation af fratrædelsesordninger (opdateret 1994) IAS 27: Koncernregnskaber og regnskabsmæssig behandling af investeringer i dattervirksomheder (ajourført 2000) IAS 28: Regnskabsmæssig behandling af investeringer i associerede virksomheder (ajourført 2000) IAS 29: Regnskabsaflæggelse i hyperinflationsøkonomier (opdateret 1994) IAS 30: Oplysning i pengeinstitutters og lignende finansielle institutioners årsregnskaber (opdateret 1994) IAS 31: Regnskabsmæssig behandling i kapitalandele i joint ventures (ajourført 2000) IAS 33: Indtjening pr. aktie (1997) IAS 34: Præsentation af delårsregnskaber (1998) IAS 35: Ophørende aktiviteter (1998) IAS 36: Værdiforringelse af aktiver (1998) IAS 37: Hensatte forpligtelser, eventualforpligtelser og eventualaktiver (1998) IAS 38: Immaterielle aktiver (1998) IAS 40: Investeringsejendomme (2000) IAS 41: Landbrug (2001) STANDING INTERPRETATIONS COMMITTEE (SIC) SIC-1: Ensartethed — forskellige metoder til beregning af varebeholdningers kostpris SIC-2: Ensartethed — aktivering af låneomkostninger SIC-3: Eliminering af urealiserede gevinster og tab på transaktioner med associerede virksomheder SIC-6: Omkostning ved modificering af eksisterende software SIC-7: Indførelse af euroen SIC-8: Førstegangsanvendelse af IAS som det primære grundlag for regnskabsaflæggelse SIC-9: Virksomhedssammenslutninger — klassifikation som enten virksomhedsovertagelse eller virksomhedssammenlægning SIC-10: Offentlig støtte — ingen konkret forbindelse til driftsaktiviteter SIC-11: Valutaromregning — aktivering af tab som følge af kraftige devalueringer SIC-12: Konsolidering — særlige virksomheder SIC-13: Fælles kontrollerede virksomheder — ikke-monetære indskud fra venturedeltagere SIC-14: Materielle anlægsaktiver — godtgørelse for værdiforringelse eller tab af aktiver SIC-15: Operationelle leasingkontrakter — incitamenter SIC-18: Ensartethed — alternative metoder SIC-19: Rapporteringsvaluta — måling og præsentation af årsregnskaber i henhold til IAS 21 og IAS 29 SIC-20: Regnskabsmæssig behandling efter den indre værdis metode — indregning af tab SIC-21: Indkomstskatter — genindvinding af omvurderede ikke-afskrivningsberettigede aktiver SIC-22: Virksomhedssammenslutninger — regulering af dagsværdier og goodwill efter første indregning SIC-23: Materielle anlægsaktiver — omkostninger til større eftersyn eller hovedreparation SIC-24: Indtjening pr. aktie — finansielle instrumenter og andre kontrakter, som kan afregnes med aktier SIC-25: Indkomstskatter — ændringer i virksomhedens eller dens aktionærers skattemæssige stilling SIC-27: Vurdering af indholdet af transaktioner, som har juridisk form af en leasingkontrakt SIC-28: Virksomhedssammenslutninger — »transaktionstidspunktet« og dagsværdien af egenkapitalinstrumenter SIC-29: Oplysning — koncessionsaftaler SIC-30: Rapporteringsvaluta — omregning fra målingsvaluta til præsentationsvaluta SIC-31: Omsætning — byttehandler vedrørende reklameydelser SIC-32: Immaterielle aktiver — omkostninger ved udvikling af websider SIC-33: Konsolidering og den indre værdis metode — potentielle stemmerettigheder og allokering af ejerandele

Note: Eventuelle bilag til disse standarder og fortolkningsbidrag anses ikke for at være en del af standarderne og fortolkningsbidragene og gengives derfor ikke.

Kopiering tilladt inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Alle eksisterende rettigheder forbeholdes uden for EØS, med undtagelse af retten til at kopiere til personlig brug eller anden form for 'fair dealing'. Yderligere oplysninger fås hos IASB på adressen www.iasb.org.uk.

INTERNATIONAL REGNSKABSSTANDARD IAS 1

(AJOURFØRT 1997)

Præsentation af årsregnskaber

Denne ajourførte internationale regnskabsstandard erstatter IAS 1, Oplysning om anvendt regnskabspraksis, IAS 5, Oplysninger, der bør fremgå af årsregnskabet, og IAS 13, Præsentation af omsætningsaktiver og kortfristede forpligtelser, der blev godkendt af bestyrelsen i deres opdaterede udgaver i 1994. IAS 1 (ajourført 1997) blev godkendt af IASC's bestyrelse i juli 1997 og træder i kraft for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder den 1. juli 1998 eller senere.

I maj 1999 medførte IAS 10 (ajourført 1999), Begivenheder efter balancedagen, ændring af afsnit 63(c), 64, 65 (a), og 74 (c). Den ændrede tekst træder i kraft, når IAS 10 (ajourført 1999) træder i kraft, dvs. for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder 1. januar 2000 eller senere.

Følgende SIC-fortolkningsbidrag omhandler IAS 1:

— SIC-8: Førstegangsanvendelse af IAS som det primære grundlag for regnskabsaflæggelse.

— SIC-18: Ensartethed — alternative metoder.

— SIC-27: Vurdering af indholdet af transaktioner, som har juridisk form af en leasingkontrakt.

— SIC-29: Oplysning — koncessionsaftaler.

INTRODUKTION

1. Denne standard (»IAS 1 (ajourført 1997)«) erstatter de internationale regnskabsstandarder IAS 1, Oplysning om anvendt regnskabspraksis, IAS 5, Oplysninger, der bør fremgå af årsregnskabet, og IAS 13, Præsentation af omsætningsaktiver og kortfristede forpligtelser. IAS 1 (ajourført) træder i kraft for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder den 1. juli 1998 eller senere. Dog tilskyndes virksomheder til at anvende standarden før dette tidspunkt, idet bestemmelserne heri er i overensstemmelse med gældende standarder.

2. I standarden opdateres bestemmelserne i de standarder, den erstatter, i overensstemmelse med IASC's Begrebsramme for udarbejdelse og præsentation af årsregnskaber. Den skal desuden højne kvaliteten af årsregnskaber præsenteret i henhold til de internationale regnskabsstandarder ved: (a) at sikre, at årsregnskaber, som angiver at være i overensstemmelse med IAS, opfylder kravene i alle relevante standarder, herunder alle oplysningskrav, (b) at sikre, at afvigelser fra IAS bestemmelser kun finder sted i meget sjældne tilfælde (afvigelse fra bestemmelserne vil blive fulgt, og yderligere vejledning vil blive givet, når det er hensigtsmæssigt), (c) at give vejledning om årsregnskabets struktur, herunder minimumskrav til hver enkelt af regnskabets hovedopstillinger, anvendt regnskabspraksis og noterne samt et appendiks med illustrative eksempler, og (d) at opstille praktiske krav (baseret på begrebsrammen) til blandt andet væsentlighed, going concern, valg af anvendt regnskabspraksis i tilfælde, hvor ingen standard findes, ensartethed og præsentation af sammenligningstal.

3. For at imødekomme regnskabsbrugernes behov for mere omfattende information om »indtjening« defineret bredere end »overskuddet« præsenteret i resultatopgørelsen, introduceres i standarden et nyt krav til en hovedopstilling, der viser de gevinster og tab, som ikke aktuelt præsenteres i resultatopgørelsen. Den nye hovedopstilling kan præsenteres enten som en »traditionel« egenkapitalafstemning i kolonneform eller som en selvstændig opgørelse over indtjening. IASC's bestyrelse besluttede principielt i april 1997 at foretage en undersøgelse af, hvordan indtjening måles og præsenteres. Projektet vil sandsynligvis i første omgang omhandle sammenhængen mellem præsentation af indtjening og formålet med præsentation i IASC's begrebsramme. IASC vil derfor udarbejde forslag for dette område.

4. Standarden gælder for alle virksomheder, der præsenterer regnskab i overensstemmelse med IAS, herunder pengeinstitutter og forsikringsselskaber. Minimumsstrukturerne er udarbejdet således, at de er fleksible nok til at kunne tilpasses alle typer virksomheder. Eksempelvis skal pengeinstitutter kunne præsentere et årsregnskab, som er i overensstemmelse med kravene i denne standard såvel som de mere detaljerede krav i IAS 30, Oplysning i pengeinstitutters og lignende finansielle institutioners årsregnskaber.

INDHOLD

Formål Anvendelsesområde Årsregnskabets målsætning Ansvaret for årsregnskabet Årsregnskabets bestanddele Overordnede betragtninger Retvisende billede og overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder Anvendt regnskabspraksis Going concern Periodiseringsprincippet Ensartethed Væsentlighed og sammendrag af poster Modregning Sammenligningstal Struktur og indhold Introduktion Identifikation af årsregnskabet Regnskabsår Rettidighed Balancen Sondring mellem omsætningsaktiver og anlægsaktiver og kortfristede forpligtelser og langfristede forpligtelser Omsætningsaktiver Kortfristede forpligtelser Oplysninger, der skal fremgå af balancen Oplysninger, der skal fremgå enten af balancen eller af noterne Resultatopgørelse Oplysninger, der skal fremgå af resultatopgørelsen Oplysninger, der skal fremgå enten af resultatopgørelsen eller af noterne Egenkapitalbevægelser Pengestrømsopgørelsen Noter til årsregnskabet Struktur Præsentation af anvendt regnskabspraksis Andre oplysninger Ikrafttrædelsestidspunkt

Den egentlige standard, der er angivet med fed kursiv, skal læses i sammenhæng med baggrundsmaterialet og implementeringsvejledningen i denne standard og i sammenhæng med »Forord til internationale regnskabsstandarder«. De internationale regnskabsstandarder er ikke tænkt anvendt på uvæsentlige poster (jvf. afsnit 12 i forordet).

FORMÅL

Formålet med denne standard er at foreskrive et grundlag for præsentation af årsregnskaber til brug for offentligheden for at opnå sammenlignelighed, både med virksomhedens egne årsregnskaber fra foregående regnskabsår og med andre virksomheders årsregnskaber. Med henblik herpå fremsættes i denne standard generelle betragtninger om præsentationen af årsregnskaber, retningslinier for struktureringen af årsregnskaber samt minimumskrav til disses indhold. Indregning, måling og oplysning om specifikke transaktioner og begivenheder behandles i andre internationale regnskabsstandarder.

ANVENDELSESOMRÅDE

1. Denne standard skal anvendes ved præsentationen af alle årsregnskaber til brug for offentligheden, som udarbejdes og præsenteres i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder.

2. Årsregnskaber præsenteret til brug for offentligheden er årsregnskaber, der retter sig mod regnskabsbrugere, som ikke er i stand til at kræve årsregnskaber særligt tilrettet til deres særlige informationsbehov. Årsregnskaber præsenteret til brug for offentligheden omfatter separat præsenterede årsregnskaber eller årsregnskaber præsenteret i forbindelse med andre offentlige dokumenter, eksempelvis årsrapporter eller prospekter. Denne standard omfatter ikke sammendragne delårsregnskaber. Standarden gælder for enkeltstående virksomheders årsregnskaber såvel som for koncernregnskaber. Den udelukker dog ikke præsentationen af koncernregnskaber i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder og modervirksomhedens årsregnskab i overensstemmelse med nationale bestemmelser i det samme dokument, når blot grundlaget for udarbejdelsen af begge klart fremgår af redegørelsen for anvendt regnskabspraksis.

3. Denne standard gælder for alle typer virksomheder, herunder pengeinstitutter og forsikringsselskaber. Yderligere krav til pengeinstitutter og lignende finansielle institutioner i overensstemmelse med bestemmelserne i denne standard er stillet i IAS 30, Oplysning i pengeinstitutters og lignende finansielle institutioners årsregnskaber.

4. Den i standarden anvendte terminologi er anvendelig for erhvervsmæssig virksomhed. Standarden kan således anvendes af erhvervsdrivende virksomheder inden for den offentlige sektor. Selvejende institutioner og andre offentlige virksomheder, som ønsker at benytte standarden vil eventuelt skulle tilpasse beskrivelserne af visse af årsregnskabets poster såvel som selve årsregnskabet. Disse virksomheder kan også vælge at præsentere yderligere bestanddele af årsregnskabet.

ÅRSREGNSKABETS MÅLSÆTNING

5. Årsregnskabet er en struktureret økonomisk fremstilling af en virksomheds finansielle stilling samt de af virksomheden indgåede transaktioner. Formålet med årsregnskaber præsenteret til brug for offentligheden er at give information om virksomhedens finansielle stilling, indtjening og pengestrømme, som er til nytte for en bred kreds af regnskabsbrugere ved deres økonomiske beslutningstagen. Årsregnskaber viser også resultaterne af ledelsens styring af de ressourcer, der er den betroet. Med henblik på dette formål giver årsregnskaber information om virksomhedens: (a) aktiver, (b) forpligtelser, (c) egenkapital, (d) indtægter og omkostninger, herunder gevinster og tab, og (e) pengestrømme. Disse informationer hjælper sammen med andre informationer i noterne til årsregnskabet regnskabsbrugerne til at forudsige virksomhedens fremtidige pengestrømme og frem for alt tidspunktet og sikkerheden for frembringelsen af likvider.

Ansvaret for årsregnskabet

6. Virksomhedens bestyrelse og/eller andet ledende organ er ansvarlig for udarbejdelsen og præsentationen af virksomhedens årsregnskab.

ÅRSREGNSKABETS BESTANDDELE

7. Et fuldstændigt årsregnskab indeholder følgende bestanddele: (a) balance, (b) resultatopgørelse, (c) opgørelse af enten: (i) alle egenkapitalbevægelser eller (ii) alle egenkapitalbevægelser, der ikke hidrører fra kapitaltransaktioner med eller udlodninger til ejere, (d) pengestrømsopgørelse og (e) anvendt regnskabspraksis og udvalgte noter.

8. Ud over årsregnskabet tilskyndes virksomheder til at udarbejde en ledelsesberetning, som forklarer hovedfaktorerne i virksomhedens indtjening og finansielle stilling samt hvilke usikkerhedsfaktorer, der påvirker virksomheden. Ledelsesberetningen kan endvidere indeholde en redegørelse for: (a) de vigtigste bestemmende faktorer for indtjening, herunder ændringer i de ydre rammer for virksomhedens aktiviteter, virksomhedens reaktion på disse ændringer og virkningen deraf samt virksomhedens investeringspolitik med henblik på at vedligeholde og øge indtjening, herunder dens udbyttepolitik, (b) virksomhedens finansieringskilder og principper med hensyn til gearing og risikostyring og (c) virksomhedens styrker og ressourcer, som ikke kommer til udtryk i balancen i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder.

9. Ud over årsregnskabet udarbejder mange virksomheder supplerende beretninger som miljøregnskaber og videnregnskaber, især inden for brancher, hvor miljøfaktorer er væsentlige, og hvor de ansatte anses for at være en vigtig brugergruppe. Virksomheder tilskyndes til at udarbejde sådanne supplerende beretninger, hvis ledelsen mener, at dette vil være til nytte for regnskabsbrugere ved økonomisk beslutningstagen.

OVERORDNEDE BETRAGTNINGER

Retvisende billede og overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder

10. Årsregnskabet skal give et retvisende billede af virksomhedens finansielle stilling, indtjening og pengestrømme. Ved en hensigtsmæssig anvendelse af de internationale regnskabsstandarder om nødvendigt med supplerende oplysninger opnås i næsten alle tilfælde årsregnskaber, der giver et retvisende billede.

11. En virksomhed, hvis årsregnskab er udarbejdet i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder, skal oplyse om dette. Det må ikke angives, at et årsregnskab er i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder, hvis det ikke er i overensstemmelse med alle bestemmelser i de relevante standarder og relevante fortolkningsbidrag fra SIC ( 2 ).

12. Uhensigtsmæssig regnskabsmæssig behandling kan ikke afhjælpes ved at oplyse om den anvendte regnskabspraksis eller ved noteoplysning eller forklaringer i øvrigt.

13. I de meget sjældne tilfælde, hvor ledelsen konkluderer, at overensstemmelse med en bestemmelse i en international regnskabsstandard ville være misvisende, og at det derfor er nødvendigt at afvige fra bestemmelsen for at give et retvisende billede, skal virksomheden oplyse om følgende: (a) at ledelsen har konkluderet, at årsregnskabet giver et retvisende billede af virksomhedens finansielle stilling, indtjening og pengestrømme, (b) at årsregnskabet i al væsentlighed er i overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder, bortset fra at man er afveget fra en standard for at opnå et retvisende billede, (c) hvilken standard, virksomheden har fraveget, hvori afvigelsen består, herunder hvilken regnskabsmæssig behandling standarden foreskriver, hvorfor denne behandling ville være misvisende i det givne tilfælde og hvilken behandling man i stedet har valgt og (d) den økonomiske virkning af afvigelsen på virksomhedens resultat, aktiver, forpligtelser, egenkapital og pengestrømme for hver af de præsenterede regnskabsår.

14. Af og til beskrives årsregnskaber som værende »baseret på« eller »i overensstemmelse med de væsentlige bestemmelser i« eller »i overensstemmelse med de regnskabsmæssige bestemmelser i« de internationale regnskabsstandarder. Ofte følger der ikke supplerende oplysninger, skønt det er tydeligt, at væsentlige oplysningskrav, eller endog krav til regnskabsmæssig behandling, ikke er opfyldt. Sådanne udsagn er misvisende, idet de forringer årsregnskabets pålidelighed og forståelighed. For at sikre, at årsregnskaber, der angiver at være i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder, lever op til det niveau, som kræves af regnskabsbrugere på internationalt plan, indeholder denne standard en overordnet bestemmelse om, at årsregnskaber skal give et retvisende billede, vejledning om hvordan dette opnås, og supplerende vejledning i at udpege de meget sjældne tilfælde, hvor det er nødvendigt at afvige herfra. Den indeholder ligeledes krav om tydelig angivelse af omstændighederne for en sådan afvigelse. Tilstedeværelsen af modstridende nationale bestemmelser er ikke i sig selv tilstrækkelig begrundelse for en afvigelse i årsregnskaber udarbejdet i overensstemmelse med internationale regnskabsstandarder.

15. I stort set alle tilfælde opnås et retvisende billede ved i al væsentlighed at overholde de relevante internationale regnskabsstandarder. Et retvisende billede kræver: (a) at anvendt regnskabspraksis fastsættes og anvendes i overensstemmelse med afsnit 20, (b) at information, herunder anvendt regnskabspraksis, fremstilles på en måde, som sikrer passende, pålidelig, ensartet og forståelig information, og (c) at supplerende oplysninger gives, når bestemmelserne i de internationale regnskabsstandarder ikke er tilstrækkeligt dækkende til at sikre, at regnskabsbrugere forstår virkningen af enkelte transaktioner eller begivenheder på virksomhedens finansielle stilling og indtjening.

16. I meget sjældne tilfælde kan anvendelsen af en konkret bestemmelse i en international regnskabsstandard resultere i et misvisende årsregnskab. Dette vil kun forekomme, hvis den regnskabsmæssige behandling, som standarden foreskriver, tydeligvis ikke er hensigtsmæssig og et retvisende billede dermed ikke kan opnås ved anvendelse af standarden eller ved alene at give supplerende oplysninger. Afvigelse fra standarden må ikke finde sted, blot fordi en anden regnskabsmæssig behandling også ville give et retvisende billede.

17. Ved afgørelsen af, hvorvidt en afvigelse fra en konkret bestemmelse i en international regnskabsstandard er nødvendig, skal der tages hensyn til: (a) formålet med bestemmelsen og hvorfor dette formål ikke kan opnås eller ikke er relevant under de givne omstændigheder og (b) hvori virksomhedens omstændigheder afviger fra andre virksomheder, som overholder bestemmelsen.

18. Fordi omstændigheder, som nødvendiggør en afvigelse, forventes at være meget sjældne og nødvendigheden af en afvigelse vil være genstand for megen debat og subjektive vurderinger, er det vigtigt, at regnskabsbrugerne gøres opmærksom på, at virksomheden ikke i al væsentlighed har opfyldt de internationale regnskabsstandarder. Det er også vigtigt, at de får tilstrækkelig information til at sætte dem i stand til at danne en velbegrundet mening om, hvorvidt afvigelsen er nødvendig og beregne de nødvendige reguleringer, der vil kræves for at overholde standarden. IASC vil følge de tilfælde af afvigelse fra standarden, som den bliver gjort bekendt med (af eksempelvis virksomheder, disses revisorer eller tilsynsførende myndigheder) og vil tage stilling til, om der er behov for præcisering i form af fortolkningsbidrag eller ændringer af de relevante standarder for at sikre, at afvigelse kun er nødvendig i meget sjældne tilfælde.

19. Når en international regnskabsstandard, i overensstemmelse med dennes særlige bestemmelser, anvendes før ikrafttrædelsestidspunktet, skal dette oplyses.

ANVENDT REGNSKABSPRAKSIS

20. Ledelsen skal fastsætte og anvende virksomhedens regnskabspraksis med henblik på, at årsregnskabet er i overensstemmelse med alle bestemmelser i de relevante internationale regnskabsstandarder og relevante fortolkningsbidrag fra SIC. Hvis der ikke findes specifikke bestemmelser, skal ledelsen fastsætte en regnskabspraksis, som sikrer, at årsregnskabet giver informationer, som er: (a) relevante for regnskabsbrugers behov for beslutningstagen og (b) pålidelige, idet de (i) giver en troværdig præsentation af virksomhedens resultat og finansielle stilling, (ii) afspejler den økonomiske realitet bag begivenheder og transaktioner og ikke alene den juridiske form ( 3 ), (iii) er neutrale, dvs. fri for tendentiøse påvirkninger, (iv) er forsigtige og (v) i al væsentlighed er fuldstændige.

21. Anvendt regnskabspraksis er de specifikke principper, grundlag, konventioner, regler og den praksis, der anvendes af virksomheden ved udarbejdelsen og præsentationen af årsregnskabet.

22. I de tilfælde, hvor ingen specifik international regnskabsstandard eller et fortolkningsbidrag fra the Standing Interpretations Committee foreligger, fastlægges en anvendt regnskabspraksis af ledelsen, der vurderes at give virksomhedens regnskabsbrugere den mest brugbare information. Ved vurderingen heraf skal ledelsen tage hensyn til: (a) krav og vejledning i de internationale regnskabsstandarder, der omhandler lignende forhold, (b) definitioner, indregnings- og målingskriterier for aktiver, forpligtelser, indtægter og omkostninger i IASC's begrebsramme samt (c) udtalelser fra andre standardudstedende organisationer samt anerkendt praksis for branchen i øvrigt, dog kun i det omfang disse er i overensstemmelse med ovenstående a) og b).

GOING CONCERN

23. Ved udarbejdelsen af årsregnskaber skal ledelsen foretage en vurdering af virksomhedens evne til at fortsætte som en going concern. Årsregnskabet skal udarbejdes på en going concern-basis, medmindre ledelsen har til hensigt enten at træde i likvidation eller bringe virksomhedens aktiviteter til ophør eller ikke har noget andet realistisk alternativ hertil. Når ledelsen i sin vurdering heraf er opmærksom på væsentlig usikkerhed tilknyttet begivenheder eller forhold, som kan tænkes at skabe væsentlig tvivl om virksomhedens evne til at forsætte som en going concern, skal der gives oplysninger om denne usikkerhed i årsregnskabet. Hvis årsregnskabet ikke udarbejdes på en going concern-basis skal der gives oplysning om dette tillige med oplysning om, på hvilket grundlag årsregnskabet er udarbejdet og grunden til, at virksomheden ikke anses for at være en going concern.

24. Ved vurderingen af, hvorvidt det er relevant, at årsregnskabet udarbejdes på en going concern-basis, skal ledelsen tage hensyn til al given information for en overskuelig fremtid, dvs. mindst 12 måneder efter balancedagen, og gerne mere. Hvor dybdegående vurderingen skal være, afhænger af den enkelte virksomheds forhold. Hvis virksomheden hidtil har haft en lønsom drift og let adgang til økonomiske ressourcer, kan det uden detaljeret analyse afgøres, at going concern-princippet er relevant. I andre tilfælde skal ledelsen vurdere en lang række faktorer omkring aktuel og forventet lønsomhed, indfrielse af forpligtelser samt mulige alternative finansieringskilder, før det kan afgøres, om going concern-princippet er relevant.

PERIODISERINGSPRINCIPPET

25. Virksomheder skal udarbejde årsregnskaber, bortset fra information om pengestrømme, på grundlag af periodiseringsprincippet.

26. I henhold til periodiseringsprincippet indregnes transaktioner og andre begivenheder, når de finder sted (og ikke når kontanter modtages eller betales), og de registreres og præsenteres i årsregnskabet for de regnskabsår, som de vedrører. Omkostninger indregnes i resultatopgørelsen ved en direkte forbindelse mellem afholdte omkostninger og specifikke indtægtsposter (matching). Anvendelsen af matching-begrebet tillader dog ikke indregning af poster i balancen, som ikke opfylder definitionen på aktiver eller forpligtelser.

ENSARTETHED

27. Præsentation og klassifikation af poster i årsregnskabet skal foretages ensartet fra regnskabsår til regnskabsår, medmindre: (a) arten af virksomhedens aktiviteter er væsentligt ændret eller en gennemgang af årsregnskabets præsentationsform har vist, at en ændring vil medføre en mere hensigtsmæssig præsentation af transaktioner eller begivenheder, eller (b) en ændret præsentationsform er påkrævet på baggrund af en international regnskabsstandard eller et SIC-fortolkningsbidrag ( 4 ).

28. I visse tilfælde kan væsentlige anskaffelser eller afhændelser eller en gennemgang af årsregnskabets præsentation give anledning til overvejelser om ændring af årsregnskabets præsentationsform. Men virksomheden skal kun ændre årsregnskabets præsentationsform, hvis den ændrede struktur forventes at være varig, eller hvis der er en tydelig fordel ved den alternative præsentationsform. Når sådanne ændringer af præsentationsformen foretages, skal virksomheden omklassificere sammenligningstal i overensstemmelse med afsnit 40. Det er tilladt at ændre præsentationsformen i overensstemmelse med national lovgivning, i det omfang den ændrede præsentationsform er i overensstemmelse med bestemmelserne i denne standard.

VÆSENTLIGHED OG SAMMENDRAG AF POSTER

29. Alle væsentlige poster skal præsenteres separat i årsregnskabet. Uvæsentlige beløb skal sammendrages med poster af samme art eller funktion, og skal ikke oplyses separat.

30. Årsregnskaber udarbejdes på grundlag af en lang række transaktioner, som sammendrages i grupper på grundlag af art eller funktion. Sidste trin i denne sammendrags- og klassifikationsproces er præsentationen af sammenfattet og klassificeret information, som udgør poster enten i regnskabsopstillingerne eller i noterne. Hvis en regnskabspost ikke i sig selv er væsentlig, sammendrages den med andre poster i regnskabsopstillingerne eller i noterne. En regnskabspost, som ikke er tilstrækkeligt væsentlig til, at det berettiger til separat præsentation i regnskabsopstillingerne, kan godt være tilstrækkelig væsentlig til, at den skal præsenteres separat i noterne.

31. I denne sammenhæng er information væsentlig, hvis udeladelse heraf kan have indflydelse på regnskabsbrugeres økonomiske beslutningstagen truffet på grundlag af årsregnskabet. Væsentligheden afhænger af postens størrelse og art vurderet ud fra de specifikke omstændigheder for udeladelsen. Afgørelsen af, om en post eller sammendragne poster er væsentlige, træffes ud fra en samlet vurdering af postens art og størrelse. Afhængig af omstændighederne kan enten arten eller størrelsen af posten være afgørende. Eksempelvis sammendrages aktivposter af samme art og med samme funktion, selv om de enkelte beløb er store. Store poster, som adskiller sig med hensyn til art eller funktion, præsenteres imidlertid separat.

32. Væsentlighed indebærer, at specifikke oplysningskrav i internationale regnskabsstandarder ikke nødvendigvis skal overholdes, hvis den fremkomne information ikke er væsentlig.

MODREGNING

33. Aktiver og forpligtelser skal kun modregnes, hvis modregning kræves eller tillades i henhold til en anden international regnskabsstandard.

34. Indtægter og omkostninger skal udelukkende modregnes hvis: (a) det kræves eller tillades i henhold til en anden international regnskabsstandard eller (b) gevinster, tab og tilknyttede omkostninger, som opstår i forbindelse med de samme eller lignende transaktioner og begivenheder, ikke er væsentlige. Sådanne beløb skal sammendrages i overensstemmelse med afsnit 29.

35. Det er vigtigt, at både aktiver og forpligtelser og indtægter og omkostninger, hvis de er væsentlige, præsenteres separat. Modregning i enten resultatopgørelsen eller balancen, medmindre modregning afspejler indholdet af en transaktion eller begivenhed, forringer regnskabsbrugerens forståelse af de foretagne transaktioner og evne til at vurdere fremtidige pengestrømme i virksomheden. Præsentationen af aktiver efter fradrag af eksempelvis nedskrivning af ukurante varebeholdninger og dubiøse tilgodehavender er ikke modregning.

36. I IAS 18, Omsætning, defineres begrebet omsætninger og kræves målt til dagsværdien af modtaget eller tilgodehavende vederlag under hensyntagen til eventuelle forhandlerrabatter og mængderabatter ydet af virksomheden. Gennem den ordinære drift foretager virksomheden andre transaktioner, som ikke i sig selv frembringer omsætning, men som er tilknyttet den primære omsætningsskabende aktivitet. Resultatet af sådanne transaktioner præsenteres, hvis denne præsentation afspejler indholdet af transaktionen eller begivenheden ved at modregne indtægter i tilknyttede omkostninger, som opstår fra den samme transaktion. Eksempelvis: (a) gevinster og tab ved salg af anlægsaktiver, herunder investeringer og driftsaktiver, præsenteres ved at trække aktivets regnskabsmæssige værdi og tilknyttede salgsomkostninger fra salgsprovenuet, (b) omkostninger, som godtgøres i henhold til en kontrakt med tredjepart (eksempelvis en fremlejeaftale), fratrækkes den tilknyttede godtgørelse og (c) ekstraordinære poster kan præsenteres med fradrag af tilknyttet skat og minoritetsinteresser sammendraget med bruttobeløbene vist i noterne.

37. Endvidere oplyses gevinster og tab på en gruppe af ens transaktioner som nettobeløb, eksempelvis valutakursgevinster og -tab eller gevinster og tab på finansielle instrumenter, som besiddes med handel for øje. Imidlertid præsenteres sådanne gevinster og tab separat, hvis deres størrelse, art eller beskaffenhed kræver separat oplysning i henhold til IAS 8, Årets resultat, fundamentale fejl og ændringer i anvendt regnskabspraksis.

SAMMENLIGNINGSTAL

38. Medmindre andet tillades eller kræves af en international regnskabsstandard, skal der i årsregnskabet gives sammenligningstal for det foregående regnskabsår for alle talmæssige informationer i årsregnskabet. Sammenligningstal skal medtages i en beskrivende tekst, hvis de er relevante for forståelsen af årsregnskabet for det aktuelle regnskabsår.

39. I nogle tilfælde er beskrivende information, som er inkluderet i årsregnskabet for et foregående regnskabsår, stadig relevant for det aktuelle regnskabsår. Eksempelvis oplyses enkeltheder om en retssag i det aktuelle regnskabsår, hvis udfaldet var usikkert på sidste balancedag og stadig ikke er afgjort. Regnskabsbrugere drager fordel af information om, at usikkerheden var tilstede på den foregående balancedag, og om de tiltag, som er blevet iværksat i løbet af regnskabsåret til afklaring af usikkerheden.

40. Hvis præsentationen eller klassifikationen af poster i årsregnskabet ændres, skal sammenligningstal omklassificeres, medmindre det er praktisk umuligt, for at sikre sammenligneligheden med det aktuelle regnskabsår, og arten, beløbet og årsagen til omklassifikationen skal oplyses. Hvis det er praktisk umuligt at omklassificere sammenligningstal, skal virksomheden oplyse årsagen hertil samt arten af de ændringer, som ville være nødvendige, hvis beløbene skulle omklassificeres.

41. Der kan forekomme omstændigheder, hvor det er praktisk umuligt at omklassificere sammenligningstal for at opnå sammenlignelighed med det aktuelle regnskabsår. Eksempelvis er informationer måske ikke blevet indsamlet i det foregående regnskabsår på en måde, som muliggør omklassifikation, og det er måske ikke praktisk muligt at genskabe denne information. Under sådanne omstændigheder oplyses arten af de reguleringer af sammenligningstallene, som skulle have været foretaget. IAS 8 omhandler de krævede reguleringer af sammenligningstal som følge af en ændring af anvendt regnskabspraksis, der er foretaget med tilbagevirkende kraft.

STRUKTUR OG INDHOLD

Introduktion

42. Denne standard kræver visse oplysninger i regnskabsopstillingerne, oplysning af andre regnskabsposter i regnskabsopstillingerne eller i noterne og beskriver opstillingsformer i appendikset til standarden, som en virksomhed kan følge, hvor det er hensigtsmæssigt under de givne omstændigheder. IAS 7 fastsætter strukturen for præsentation af pengestrømsopgørelsen.

43. Denne standard anvender begrebet oplysning i en bred forstand omfattende poster præsenteret i regnskabsopstillingerne såvel som i noterne til årsregnskabet. Oplysninger krævet af andre internationale regnskabsstandarder gives i overensstemmelse med kravene i disse standarder. Medmindre denne eller en anden standard kræver noget andet, gives sådanne oplysninger i regnskabsopstillingerne eller i noterne.

44. Årsregnskabet skal kunne identificeres klart og adskilles fra anden information i det samme offentliggjorte dokument.

45. Internationale regnskabsstandarder finder kun anvendelse på årsregnskaber og ikke på anden information, som præsenteres i en årsrapport eller andet dokument. Der er derfor vigtigt, at regnskabsbrugere er i stand til at skelne information, som er udarbejdet ved anvendelse af internationale regnskabsstandarder, fra anden information, som kan være nyttig for regnskabsbrugere, men som ikke er underlagt standardernes bestemmelser.

46. Hver bestanddel i årsregnskabet skal kunne identificeres klart. Endvidere skal følgende information gives på en klar og forståelig måde og skal gentages, hvis det er nødvendigt for at opnå den rette forståelse af den præsenterede information: (a) den regnskabsaflæggende virksomheds navn eller anden form for identifikation, (b) hvorvidt årsregnskabet dækker den enkelte virksomhed eller en gruppe af virksomheder, (c) balancedagen eller det regnskabsår, årsregnskabet dækker, alt efter hvad der er hensigtsmæssigt for den tilknyttede bestanddel i årsregnskabet, (d) rapporteringsvalutaen og (e) graden af nøjagtighed ved præsentationen af tal i årsregnskabet.

47. Kravene i afsnit 46 opfyldes normalt ved at anføre overskrifter og forkortede kolonneoverskrifter på hver side i årsregnskabet. Der kræves en vurdering af, på hvilken måde sådan information bedst præsenteres. Hvis årsregnskabet eksempelvis læses elektronisk, anvendes ikke separate sider. De ovennævnte poster er da præsenteret ofte nok til at sikre en korrekt forståelse af den givne information.

48. Årsregnskaber gøres ofte mere forståelige ved at præsentere informationer i hele tusinde eller millioner i rapporteringsvalutaen. Dette er acceptabelt, så længe graden af nøjagtigheden oplyses og relevante informationer ikke går tabt.

49. Årsregnskaber skal præsenteres mindst en gang om året. Hvis en virksomheds balancedag ændres i særlige tilfælde, og årsregnskabet præsenteres for et regnskabsår, der er kortere eller længere end et år, skal virksomheden, ud over at præsentere det regnskabsår, som årsregnskabet dækker, oplyse: (a) årsagen til at en anden periode end et år er anvendt og (b) at sammenligningstal for resultatopgørelsen, egenkapitalbevægelser, pengestrømme og tilknyttede noter ikke er sammenlignelige.

50. I særlige tilfælde kan en virksomhed være tvunget til, eller beslutte, at ændre balancedagen, eksempelvis som følge af virksomhedens overtagelse af en anden virksomhed, som har en anden balancedag. Hvis dette er tilfældet, er det vigtigt, at regnskabsbrugere er opmærksomme på, at de viste beløb for det aktuelle regnskabsår og sammenligningstallene ikke er sammenlignelige, og at årsagen til ændringen af balancedagen oplyses.

51. Normalt udarbejdes årsregnskaber kontinuerligt for en periode på et år. Nogle virksomheder foretrækker imidlertid af praktiske grunde at aflægge deres årsregnskab for eksempelvis en periode på 52 uger. Denne regnskabsstandard udelukker ikke denne praksis, da sådanne årsregnskaber næppe vil afvige væsentligt fra årsregnskaber præsenteret for et år.

52. Årsregnskabers nytteværdi forringes, hvis de ikke er tilgængelige for regnskabsbrugere inden for en rimelig periode efter balancedagen. Virksomheden skal kunne præsentere sit årsregnskab inden seks måneder efter balancedagen. Faktorer som kompleksiteten af virksomhedens drift er ikke tilstrækkelig årsag til ikke at aflægge regnskabet rettidigt. Mere specifikke tidsfrister fremgår af lovbestemmelser og markedsfastsatte bestemmelser i mange jurisdiktioner.

Balancen

53. Virksomheden skal på grundlag af arten af sin drift afgøre, hvorvidt den vil præsentere omsætningsaktiver og anlægsaktiver og kortfristede forpligtelser og langfristede forpligtelser som separate klassifikationer i balancen. Afsnit 57-65 i denne standard finder anvendelse, når denne sondring skal foretages. Hvis virksomheden vælger ikke at foretage denne klassifikation, skal aktiver og forpligtelser i al væsentlighed præsenteres efter likviditetsorden.

54. Uanset hvilken præsentationsform, der vælges, skal virksomheden for hvert aktiv og hver forpligtelse, som sammendrager beløb, der forventes genindvundet eller indfriet såvel før som senere end 12 måneder efter balancedagen, oplyse de beløb, som forventes genindvundet eller indfriet efter mere end 12 måneder.

55. Hvis virksomheden leverer varer eller tjenesteydelser inden for en klart defineret driftscyklus, er separat klassifikation af omsætningsaktiver og anlægsaktiver og kortfristede forpligtelser og langfristede forpligtelser i balancen nyttig, idet nettoaktiver, som cirkulerer kontinuerligt som driftskapital, holdes adskilt fra de aktiver, som anvendes i virksomhedens langsigtede aktiviteter. Herved fremhæves tillige aktiver, som forventes at blive realiseret inden for den aktuelle driftscyklus, og forpligtelser, som forfalder inden for det samme regnskabsår.

56. Oplysninger om udløbstidspunkter for aktiver og forpligtelser er nyttig ved vurderingen af virksomhedens likviditet og solvens. I IAS 32, Finansielle instrumenter: Oplysning og præsentation, kræves oplysning om udløbstidspunkter for både finansielle aktiver og finansielle forpligtelser. Finansielle aktiver omfatter tilgodehavender fra salg og tjenesteydelser og andre tilgodehavender, og finansielle forpligtelser omfatter leverandørforpligtelser og andre forpligtelser. Oplysninger om forventet genindvindings- eller indfrielsestidspunkt for ikke-monetære aktiver og forpligtelser som varebeholdninger og hensatte forpligtelser er også nyttige, uanset om aktiverne opdeles i omsætningsaktiver og anlægsaktiver og om forpligtelserne opdeles i kortfristede forpligtelser og langfristede forpligtelser. Eksempelvis oplyser virksomheden om den beløbsmæssige størrelse af varebeholdninger, som forventes genindvundet mere end et år efter balancedagen.

57. Et aktiv skal klassificeres som værende et omsætningsaktiv, hvis det: (a) forventes realiseret eller besiddes med salg eller forbrug for øje i løbet af virksomhedens normale driftscyklus eller (b) primært besiddes med handel for øje eller på kort sigt og som forventes realiseret inden for et år efter balancedagen eller (c) består af likvider, som ikke er begrænset i anvendelse. Alle andre aktiver skal klassificeres som anlægsaktiver.

58. Denne standard anvender begrebet »anlægsaktiver« om materielle aktiver, immaterielle aktiver, driftsaktiver og finansielle aktiver, som er langfristede af art. Den forbyder ikke brugen af alternative beskrivelser, så længe betydningen er klar.

59. En virksomheds driftscyklus er tiden fra anskaffelsen af materialer, der skal indgå i en proces og indtil de realiseres i likvide beholdninger eller et instrument, der umiddelbart kan konverteres til likvide beholdninger. Omsætningsaktiver omfatter varebeholdninger og tilgodehavender fra salg og tjenesteydelser, som sælges, forbruges og realiseres som led i den normale driftscyklus, selv når de ikke forventes realiseret inden 12 måneder efter balancedagen. Let omsættelige værdipapirer klassificeres som omsætningsaktiver, hvis de forventes realiseret inden 12 måneder efter balancedagen, ellers klassificeres de som anlægsaktiver.

60. En forpligtelse skal klassificeres som en kortfristet forpligtelse, hvis den: (a) forventes indfriet i løbet af virksomhedens normale driftscyklus eller (b) skal indfries inden for et år efter balancedagen. Alle andre forpligtelser skal klassificeres som langfristede forpligtelser.

61. Kortfristede forpligtelser kan kategoriseres på samme måde som omsætningsaktiver. Nogle former for kortfristede forpligtelser, eksempelvis leverandørforpligtelser og hensættelser til personale- og andre driftsomkostninger, indgår i driftskapitalen i virksomhedens normale driftscyklus. Sådanne driftsposter klassificeres som kortfristede forpligtelser, uanset om de forfalder til betaling mere end 12 måneder efter balancedagen.

62. Andre former for kortfristede forpligtelser indfries ikke som led i virksomhedens driftscyklus, men kan forfalde til betaling inden 12 måneder efter balancedagen. Eksempler herpå er den kortfristede del af rentebærende forpligtelser, kassekreditter, skyldigt udbytte, indkomstskatter og andre forpligtelser, som ikke er leverandørforpligtelser. Rentebærende forpligtelser, som udgør finansieringen af den langfristede driftskapital, og som ikke forfalder til betaling inden for 12 måneder, er langfristede forpligtelser.

63. Virksomheden skal fortsætte med at klassificere langfristede rentebærende forpligtelser som langfristede, uanset om forpligtelserne forfalder til betaling inden 12 måneder efter balancedagen, hvis: (a) den oprindelige løbetid var en periode på mere end 12 måneder, (b) virksomheden har til hensigt at refinansiere forpligtelsen på lang sigt og (c) dette understøttes af en aftale om refinansiering eller omlægning af betalingen, som er indgået inden årsregnskabet godkendes til offentliggørelse. Alle forpligtelser, som ikke er indregnet i kortfristede forpligtelser i overensstemmelse med dette afsnit, samt informationer til støtte herfor, skal oplyses i noterne til balancen.

64. Nogle forpligtelser, som forfalder til betaling inden for den næste driftscyklus, kan forventes at blive refinansieret eller forlænget efter virksomhedens skøn og forventes derfor ikke at bruge af virksomhedens driftskapital. Sådanne forpligtelser anses som værende en del af virksomhedens langfristede finansiering og skal klassificeres som langfristede forpligtelser. I tilfælde hvor refinansiering imidlertid ikke sker efter virksomhedens skøn (som tilfældet ville være, hvis der ikke var en refinansieringsaftale), kan refinansiering ikke anses for at ske automatisk, og forpligtelsen klassificeres som en kortfristet forpligtelse, medmindre indgåelsen af en refinansieringsaftale inden godkendelsen af årsregnskabets offentliggørelse beviser, at forpligtelserne i substans var langfristede på balancedagen.

65. Nogle låneaftaler indeholder tilsagn fra låntager (klausuler), som resulterer i, at forpligtelserne kan kræves indfriet på anfordring, hvis visse forudsætninger vedrørende låntagers finansielle stilling ikke overholdes. Under sådanne omstændigheder klassificeres forpligtelserne kun som langfristede forpligtelser, hvis: (a) långiver forud for godkendelsen af årsregnskabets offentliggørelse har indvilget i ikke at kræve betaling som følge af, at forudsætninger ikke overholdes, og (b) det ikke er sandsynligt, at yderligere brud på forudsætninger vil opstå inden for 12 måneder efter balancedagen.

66. Som et mindstekrav skal balancen indeholde følgende regnskabsposter: (a) materielle anlægsaktiver, (b) immaterielle aktiver, (c) finansielle aktiver (med undtagelse af beløb vist under (d), (f) og (g)), (d) investeringer behandlet regnskabsmæssigt efter den indre værdis metode, (e) varebeholdninger, (f) tilgodehavender fra salg og tjenesteydelser og andre tilgodehavender, (g) likvider, (h) leverandørforpligtelser og andre forpligtelser, (i) skatteforpligtelser og aktiver i henhold til IAS 12, Indkomstskatter, (j) hensatte forpligtelser, (k) rentebærende langfristede forpligtelser, (l) minoritetsinteresser og (m) udstedt selskabskapital og reserver.

67. Yderligere regnskabsposter, overskrifter og subtotaler skal fremgå af balancen, hvis det kræves af en international regnskabsstandard, eller hvis det er nødvendigt for at give et retvisende billede af virksomhedens finansielle stilling.

68. Denne standard indeholder ikke bestemmelser om rækkefølgen eller præsentationsformen for præsentationen af regnskabsposter. I afsnit 66 gives blot en liste over poster, som af art eller funktion er så forskellige, at det berettiger til separat præsentation i balancen. Illustrative eksempler på præsentationsformer nævnes i appendikset til denne standard. Regulering af de ovennævnte regnskabsposter omfatter følgende: (a) regnskabsposter tilføjes, hvis en anden international regnskabsstandard kræver separat præsentation i balancen, eller hvis en posts størrelse, art eller funktion betyder, at separat præsentation ville bidrage til at give at et retvisende billede af virksomhedens finansielle stilling og (b) de anvendte beskrivelser og rækkefølgen af poster kan ændres i overensstemmelse med virksomhedens art og dens transaktioner, således at årsregnskabet giver de informationer, som er nødvendige for en overordnet forståelse af virksomhedens finansielle stilling. Eksempelvis anvender pengeinstitutter i stedet for ovennævnte beskrivelser de mere specifikke krav i afsnit 18-25 i IAS 30, Oplysning i pengeinstitutters og lignende finansielle institutioners årsregnskaber.

69. De i afsnit 66 omtalte regnskabsposter er bredt defineret og behøver ikke at begrænse sig til poster, som er omfattet af andre standarder. Eksempelvis indeholder regnskabsposten immaterielle aktiver goodwill og aktiver hidrørende fra udviklingsomkostninger.

70. Beslutningen om, hvorvidt supplerende poster skal præsenteres separat, beror på en vurdering af følgende: (a) aktivers art og omsættelighed samt deres væsentlighed, hvilket oftest betyder separat præsentation af goodwill og aktiver hidrørende fra udviklingsomkostninger, monetære og ikke-monetære aktiver samt omsætnings- og anlægsaktiver, (b) deres funktion i virksomheden, hvilket eksempelvis kan betyde separat præsentation af driftsaktiver og finansielle aktiver, varebeholdninger, tilgodehavender og likvider i form af aktiver og (c) forpligtelsers størrelse, art og afviklingstidspunkt, hvilket eksempelvis kan betyde separat præsentation af rentebærende og ikke-rentebærende forpligtelser og hensatte forpligtelser, hvis hensigtsmæssigt klassificeret som kortfristede eller langfristede forpligtelser.

71. Aktiver og forpligtelser, som af art eller funktion er forskellige, måles i nogle tilfælde på forskellige grundlag. Eksempelvis kan visse typer af materielle anlægsaktiver registreres til kostpris eller til en omvurderet værdi i overensstemmelse med IAS 16. Anvendelsen af forskellige metoder til måling af forskellige aktiver indikerer, at de er forskellige af art eller funktion og derfor skal præsenteres som separate regnskabsposter.

72. Virksomheder skal, enten i balancen eller i noterne til balancen, yderligere underklassificere balancens poster på en for virksomhedens aktiviteter hensigtsmæssig måde. Posterne skal, når det er hensigtsmæssigt, underklassificeres efter art, og forpligtelser over for og tilgodehavender hos modervirksomheden, søstervirksomheder, associerede virksomheder og andre nærtstående parter skal oplyses separat.

73. Hvor detaljeret underklassifikation i balancen eller i noterne skal være, afhænger af de internationale regnskabsstandarders krav samt af beløbenes størrelse, art og funktion. De i afsnit 70 nævnte faktorer anvendes også til vurdering af graden af underklassifikation. Oplysningerne varierer for de forskellige poster. Eksempelvis: (a) materielle aktiver klassificeres efter type, som beskrevet i IAS 16, Materielle anlægsaktiver, (b) tilgodehavender klassificeres som tilgodehavender hos kunder, andre koncernvirksomheder, nærtstående parter samt forudbetalinger og andre beløb, (c) varebeholdninger underklassificeres i overensstemmelse med IAS 2, Varebeholdninger, i klassifikationer som indkøbte handelsvarer, hjælpematerialer, materialer, varer under fremstilling og færdigvarer, (d) hensatte forpligtelser vises med separat opdeling af omkostninger vedrørende personaleydelser og andre poster på en for virksomhedens aktiviteter hensigtsmæssig måde og (e) egenkapital og reserver vises med separat opdeling af de forskellige klasser af indskudskapital, overkurs ved emission og reserver.

74. Virksomheder skal oplyse følgende, enten i balancen eller i noterne: (a) for hver kapitalklasse: (i) antallet af godkendte aktier, (ii) antallet af udstedte, fuld betalte aktier samt udstedte, ikke fuldt betalte aktier, (iii) pålydende værdi pr. aktie eller at aktierne ikke har en pålydende værdi, (iv) afstemning af antallet af aktier i omløb ved årets begyndelse og slutning, (v) aktieklassens rettigheder, præferencer og begrænsninger, herunder begrænsninger med hensyn til udbetaling af udbytte og tilbagebetaling af kapital, (vi) aktier i virksomheden, som besiddes af virksomheden selv, dens dattervirksomheder eller associerede virksomheder, og (vii) aktier forbeholdt til udstedelse gennem optioner og salgskontrakter, med oplysning om betingelser og beløb, (b) en beskrivelse af arten af og formålet med hver reserve inden for egenkapitalen, (c) beløbet for udbytte foreslået eller uddelt efter balancedagen, men før årsregnskabet godkendes til offentliggørelse, og (d) beløbet for eventuelt kumulativt præferenceudbytte, som ikke er indregnet. Virksomheder uden selskabskapital, eksempelvis interessentskaber, skal give oplysninger svarende til de ovenstående om regnskabsårets bevægelser i hver kategori af egenkapitalinteresser og de til hver kategori af egenkapitalinteresser hørende rettigheder, præferencer og begrænsninger.

Resultatopgørelse

75. Som et mindstekrav skal resultatopgørelsen indeholde følgende regnskabsposter: (a) omsætning, (b) driftsresultat, (c) finansieringsomkostninger, (d) andel af associerede virksomheders og joint ventures resultater behandlet regnskabsmæssigt efter den indre værdis metode, (e) skatteomkostninger, (f) resultat af ordinær drift, (g) ekstraordinære poster, (h) minoritetsinteresser og (i) årets resultat. Yderligere regnskabsposter, overskrifter og subtotaler skal præsenteres i resultatopgørelsen hvis det kræves af en international regnskabsstandard, eller hvis det er nødvendigt for at give et retvisende billede af virksomhedens indtjening.

76. Virkningen af virksomhedens forskellige aktiviteter, transaktioner og andre begivenheder varierer i stabilitet, risiko og forudsigelighed og oplysning om indtjeningselementerne fremmer forståelsen af den opnåede indtjening og vurderingen af fremtidige resultater. Yderligere regnskabsposter kan indregnes i resultatopgørelsen, og beskrivelser og posternes rækkefølge ændres, når dette er nødvendigt for at forklare indtjeningselementerne. Der skal tages hensyn til faktorer som væsentlighed og de forskellige indtægters og omkostningers art og funktion. Eksempelvis anvender pengeinstitutter i stedet for beskrivelserne de mere specifikke krav i afsnit 9-17 i IAS 30. Indtægts- og omkostningsposter modregnes kun, når kriterierne i afsnit 34 er opfyldt.

77. Virksomheder skal, enten i resultatopgørelsen eller i noterne til resultatopgørelsen, præsentere en opgørelse over omkostninger klassificeret enten på basis af omkostningernes art eller deres funktion i virksomheden.

78. Virksomheder tilskyndes til at præsentere den i afsnit 77 nævnte opgørelse i resultatopgørelsen.

79. Omkostninger underklassificeres yderligere for at fremhæve en række elementer af indtjening, som kan variere i stabilitet, mulighed for gevinst eller tab og forudsigelighed. Disse oplysninger kan gives på to forskellige måder.

80. Den første opgørelse kaldes artsopdeling. Omkostninger sammendrages i resultatopgørelsen på baggrund af art (eksempelvis afskrivninger, materialekøb, transportomkostninger, lønninger og reklameomkostninger), og allokeres ikke yderligere på funktioner i virksomheden. Metoden er let anvendelig for mange mindre virksomheder, fordi det ikke er nødvendigt at allokere driftsomkostninger på basis af funktioner. Nedenfor gives et eksempel på artsopdeling af omkostninger:







Omsætning X Andre driftsindtægter X Ændring i lagre af færdigvarer og varer under fremstilling X Råvarer og hjælpematerialer brugt X Personaleomkostninger X Afskrivninger X Andre driftsomkostninger X Driftsomkostninger i alt (X) Driftsresultat X

81. Ændringen i færdigvarer og varer under fremstilling i regnskabsåret udgør en regulering af produktionsomkostningerne for at vise enten at produktionen har øget varebeholdningen eller at et salg, der overstiger produktionen, har reduceret varebeholdningen. I nogle jurisdiktioner præsenteres forøgelser af lagre af færdigvarer og varer under fremstilling i regnskabsåret umiddelbart efter omsætning i ovenstående opstilling. Det anvendte præsentation må dog ikke antyde, at sådanne beløb udgør en indtægt.

82. Den anden opgørelse kaldes funktionsopdeling. Her klassificeres omkostninger i henhold til deres funktion som en del af vareforbrug, distributionsomkostninger eller administration. Denne præsentationsform giver ofte regnskabsbrugerne mere relevant information end artsopdeling, men allokeringen af omkostninger efter funktion kan være vilkårlig og beror i stor udstrækning på et skøn. Nedenfor gives et eksempel på funktionsopdeling af omkostninger:







Omsætning X Vareforbrug (X) Bruttoresultat X Andre driftsindtægter X Distributionsomkostninger (X) Administrations-omkostninger (X) Andre driftsomkostninger (X) Driftsresultat X

83. Virksomheder, som klassificerer omkostninger efter funktion, skal give supplerende oplysninger om omkostningernes art, herunder afskrivninger og personaleomkostninger.

84. Virksomhedens valg af artsopdeling eller funktionsopdeling beror på historiske og branchemæssige faktorer såvel som på virksomhedens art. Begge metoder indikerer hvilke omkostninger, der kan forventes direkte eller indirekte at variere i takt med virksomhedens salg eller produktion. Idet begge metoder har fordele for forskellige typer virksomheder, gives i denne standard mulighed for at vælge den metode, som bedst giver et retvisende billede af elementerne af virksomhedens indtjening. Da information om omkostningernes art er nyttig til at forudsige fremtidige pengestrømme, skal supplerende oplysninger dog gives, hvis funktionsopdeling anvendes.

85. Virksomheder skal, enten i resultatopgørelsen eller i noterne, oplyse om uddelt eller foreslået udbytte pr. aktie for regnskabsåret.

EGENKAPITALBEVÆGELSER

86. Virksomheder skal, som en separat bestanddel af årsregnskabet, præsentere en opgørelse over: (a) årets resultat, (b) hver indtægt og omkostning, gevinst eller tab, som i overensstemmelse med andre standarder er indregnet direkte på egenkapitalen, samt summen af disse, og (c) den kumulative virkning af ændringer i anvendt regnskabspraksis og rettelse af fundamentale fejl, som behandles under hovedregelen i IAS 8. Desuden skal virksomheder, enten i nævnte opgørelse eller i noterne, oplyse om følgende: (d) kapitaltransaktioner med og udlodninger til ejere, (e) saldo for overført resultat ved regnskabsårets begyndelse og på balancedagen samt regnskabsårets udvikling og (f) afstemning mellem den regnskabsmæssige værdi af alle kapitalklasser, overkurs ved emission og reserver ved regnskabsårets begyndelse og dens afslutning med separat præsentation af hver bevægelse.

87. Ændringer i virksomhedens egenkapital mellem to balancedage afspejler stigninger eller fald i dens nettoaktiver eller formue i løbet af regnskabsåret i overensstemmelse med de anvendte målingsprincipper, som er oplyst i årsregnskabet. Ud over ændringer i forbindelse med aktionærtransaktioner, eksempelvis kapitalindskud og udbytte, er den samlede egenkapitalbevægelse udtryk for de samlede gevinster og tab frembragt af virksomhedens aktiviteter i regnskabsåret.

88. I overensstemmelse med IAS 8, Årets resultat, fundamentale fejl og ændringer i anvendt regnskabspraksis, skal alle indtægts- og omkostningsposter indregnet i regnskabsåret medtages ved opgørelsen af årets resultat, medmindre andet kræves eller tillades i henhold til en anden international regnskabsstandard. I overensstemmelse med andre standarder skal gevinster og tab, eksempelvis positive eller negative omvurderinger, samt visse valutakursforskelle indregnes direkte som egenkapitalbevægelser, ligesom kapitaltransaktioner med og udlodninger til virksomhedens ejere. Det er vigtigt at tage alle gevinster og tab i betragtning ved beregningen af ændringen i virksomhedens finansielle stilling mellem to balancedage. Derfor kræver denne standard en separat bestanddel i årsregnskabet, som præsenterer virksomhedens samlede gevinster og tab, herunder gevinster og tab, der indregnes direkte på egenkapitalen.

89. Kravene i afsnit 86 kan opfyldes på flere forskellige måder. I mange jurisdiktioner anvendes et kolonneformat, hvor der foretages afstemning mellem primo- og ultimosaldi for alle elementer af egenkapitalen, herunder punkt a) til f). Alternativt kan man i årsregnskabet lave en separat bestanddel, som kun viser punkt a) til c). Ved denne fremgangsmåde vises punkt d) til f) i noterne til årsregnskabet. Eksempler på begge fremgangsmåder er illustreret i appendikset til denne standard. Uanset hvilken metode, der vælges, kræves i afsnit 86 en subtotal af posterne i b), således at regnskabsbrugerne kan udlede regnskabsårets samlede gevinster og tab frembragt af virksomhedens aktiviteter i regnskabsåret.

Pengestrømsopgørelsen

90. I IAS 7 opstilles krav for præsentationen af pengestrømsopgørelsen samt de hertil knyttede oplysninger. Det anføres, at informationer om pengestrømme er nyttige for regnskabsbrugere, idet de giver et grundlag til vurderingen af virksomhedens evne til at frembringe likvider og dens behov for at udnytte disse pengestrømme.

Noter til årsregnskabet

91. Noterne til virksomhedens årsregnskab skal: (a) oplyse om grundlaget for udarbejdelsen af årsregnskabet og den valgte regnskabspraksis for væsentlige transaktioner og andre begivenheder, (b) give de af de internationale regnskabsstandarder krævede oplysninger, som ikke præsenteres andetsteds i årsregnskabet, og (c) give sådanne supplerende oplysninger, som ikke fremgår af regnskabsopstillingerne, men er nødvendige for at give et retvisende billede ( 5 ).

92. Noterne til årsregnskabet skal opstilles systematisk. For hver post i balancen, resultatopgørelsen og pengestrømsopgørelsen skal der gives krydshenvisning til tilknyttet information i noterne.

93. Noterne til årsregnskabet indeholder beskrivende information eller mere detaljerede analyser af beløbsangivelser i balancen, resultatopgørelsen, pengestrømsopgørelsen og egenkapitalopgørelser samt supplerende oplysninger, eksempelvis eventualforpligtelser. De indeholder informationer, som de internationale regnskabsstandarder kræver eller tilskynder virksomheder til at give, samt sådanne supplerende oplysninger, som er nødvendige for at give et retvisende billede.

94. Noterne præsenteres normalt i følgende orden, som hjælper regnskabsbrugerne til at forstå årsregnskabet og sammenligne det med andre virksomheders årsregnskaber: (a) udtalelse om, at årsregnskabet er i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder (jvf. afsnit 11), (b) redegørelse for målingsgrundlag og anvendt regnskabspraksis, (c) supplerende information vedrørende poster præsenteret i regnskabsopstillingerne i samme rækkefølge som regnskabsposterne og regnskabets bestanddele præsenteres og (d) andre oplysninger, herunder (i) eventualforpligtelser, andre forpligtelser og andre økonomiske oplysninger og (ii) ikke-økonomiske oplysninger.

95. I visse tilfælde kan det være nødvendigt eller ønskeligt at ændre på rækkefølgen af visse poster i noterne. Eksempelvis kan information om renter og regulering til dagsværdi kombineres med information om udløbstidspunkter for finansielle instrumenter, selv om førstnævnte information vedrører resultatopgørelsen og sidstnævnte information balancen. En systematisk opstilling af noterne skal dog tilstræbes.

96. Information om grundlaget for udarbejdelsen af årsregnskabet og den anvendte regnskabspraksis kan præsenteres som en separat del af årsregnskabet.

97. Den del af årsregnskabets notedel, der omhandler anvendt regnskabspraksis, skal indeholde følgende oplysninger: (a) de(t) ved udarbejdelsen af årsregnskabet anvendte målingsgrundlag og (b) hver enkelt anvendt regnskabspraksis, som er nødvendig for en korrekt forståelse af årsregnskabet.

98. Tillige med den anvendte regnskabspraksis er det vigtigt for regnskabsbrugerne at kende det anvendte målingsgrundlag (historisk kostpris, realisationsværdi, dagsværdi eller nutidsværdi), da det danner grundlag for hele årsregnskabets udarbejdelse. Når der er brugt mere end ét målingsgrundlag i et årsregnskab, eksempelvis ved omvurdering af visse anlægsaktiver, er det tilstrækkeligt at angive, for hvilke kategorier af aktiver og forpligtelser, de enkelte målingsgrundlag er anvendt.

99. Ved beslutningen om, hvorvidt en specifik regnskabspraksis skal oplyses, skal ledelsen tage stilling til, om dette ville hjælpe regnskabsbrugernes forståelse af, hvordan transaktioner og andre begivenheder afspejles i den oplyste indtjening og finansielle stilling. Anvendt regnskabspraksis, som ledelsen skal overveje at anføre, omfatter blandt andet følgende: (a) indregning af indtægter, (b) konsolideringsprincipper, inklusive dattervirksomheder og associerede virksomheder, (c) virksomhedssammenslutninger, (d) joint ventures, (e) indregning af og afskrivninger på materielle og immaterielle aktiver, (f) aktivering af låneomkostninger og andre omkostninger, (g) entreprisekontrakter, (h) investeringsejendomme, (i) finansielle instrumenter og investeringer, (j) leje/ leasing, (k) forsknings- og udviklingsomkostninger, (l) varebeholdninger, (m) skatter, herunder udskudte skatter, (n) hensatte forpligtelser, (o) omkostninger vedrørende personaleydelser, (p) valutaomregning og kurssikring, (q) definition på forretningssegmenter og geografiske segmenter og grundlag for omkostningsallokering mellem segmenterne, (r) definition på likvider, (s) regnskabsmæssig behandling af inflation og (t) offentlige tilskud. I overensstemmelse med andre internationale regnskabsstandarder kræves specifik oplysning om anvendt regnskabspraksis inden for mange af ovenstående områder.

100. Hver enkelt virksomhed vurderer arten af sin drift og den regnskabspraksis, brugerne af årsregnskabet vil forvente for den givne type virksomhed. Eksempelvis forventes alle private virksomheder at oplyse om anvendt regnskabspraksis for indkomstskatter, herunder udskudte skatter og skatteaktiver. For virksomheder, som har væsentlige udenlandske virksomheder eller foretager væsentlige transaktioner i fremmed valuta, forventes oplysning om anvendt regnskabspraksis for indregning af kursgevinster og -tab og kurssikring af disse. I koncernregnskaber oplyses om anvendt regnskabspraksis for opgørelse af goodwill og minoritetsinteresser.

101. En anvendt regnskabspraksis kan være væsentlig, selv om beløbene for det aktuelle og de foregående regnskabsår er uvæsentlige. Det er også hensigtsmæssigt at oplyse om anvendt regnskabspraksis for områder, der ikke er dækket af de internationale regnskabsstandarder, men er valgt og anvendt i overensstemmelse med bestemmelserne i afsnit 20.

102. Virksomheder skal give oplysninger om følgende, hvis oplysning herom ikke er givet andetsteds i materiale offentliggjort sammen med årsregnskabet: (a) virksomhedens domicil og juridiske form, indregistreringsland og hjemsted (eller primære hovedforretningssted, hvis dette ikke er hjemstedet), (b) en beskrivelse af virksomhedens drift og primære aktiviteter, (c) navnet på modervirksomheden og koncernens øverste modervirksomhed og (d) antal ansatte enten ved regnskabsårets slutning eller som gennemsnit for regnskabsåret.

IKRAFTTRÆDELSESTIDSPUNKT

103. Denne internationale regnskabsstandard træder i kraft for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder den 1. juli 1998 eller senere. Virksomheder tilskyndes til at anvende standarden før dette tidspunkt.

104. Denne internationale regnskabsstandard erstatter IAS 1, Oplysning om anvendt regnskabspraksis, IAS 5, Oplysninger, der bør fremgå af årsregnskabet, og IAS 13, Præsentation af omsætningsaktiver og omsætningsforpligtelser, som blev vedtaget af bestyrelsen i opdaterede versioner i 1994.

INTERNATIONAL REGNSKABSSTANDARD IAS 2

(AJOURFØRT 1993)

Varebeholdninger

Denne ajourførte internationale regnskabsstandard erstatter IAS 2, Værdiansættelse og præsentation af varebeholdninger baseret på det historiske kostprissystem, der blev godkendt af bestyrelsen i oktober 1975. Den ajourførte standard træder i kraft for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder 1. januar 1995 eller senere.

I maj 1999 medførte IAS 10 (ajourført 1999), Begivenheder efter balancedagen, ændring af afsnit 28. Den ændrede tekst træder i kraft, når IAS 10 (ajourført 1999) træder i kraft, dvs. for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder 1. januar 2000 eller senere.

I december 2000 medførte IAS 41, Landbrug, ændring af afsnit 1 og tilføjelse af afsnit 16A. Den ændrede tekst træder i kraft for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder 1. januar 2003 eller senere.

Følgende SIC-fortolkningsbidrag omhandler IAS 2:

— SIC-1: Ensartethed — forskellige metoder til beregning af varebeholdningers kostpris.

INDHOLD

Formål Anvendelsesområde Definitioner Måling af varebeholdninger Varebeholdningers kostpris Kostpris for købte varer Forarbejdningsomkostninger Andre omkostninger Serviceudbyderes kostpris for varebeholdninger Kostpris for landbrugsprodukter høstet af biologiske aktiver Metoder til måling af kostpris Metoder til beregning af kostpris Hovedregel Tilladt alternativ behandling Nettorealisationsværdi Indregning som omkostning Oplysning Ikrafttrædelsestidspunkt

Den egentlige standard, der er angivet med fed kursiv, skal læses i sammenhæng med baggrundsmaterialet og implementeringsvejledningen i denne standard og i sammenhæng med »Forord til internationale regnskabsstandarder«. De internationale regnskabsstandarder er ikke tænkt anvendt på uvæsentlige poster (jvf. afsnit 12 i forordet).

FORMÅL

Formålet med denne standard er at foreskrive den regnskabsmæssige behandling af varebeholdninger baseret på det historiske kostprissystem. Et afgørende forhold i den regnskabsmæssige behandling af varebeholdninger er, hvilke omkostninger, der skal indregnes som et aktiv og fremføres indtil den tilknyttede omsætning indregnes. Denne standard giver praktisk vejledning om opgørelsen af kostpris og den efterfølgende indregning heraf som omkostning, herunder nedskrivning til nettorealisationsværdi. Standarden giver ligeledes vejledning i de metoder, som benyttes ved fordeling af omkostninger på varebeholdninger.

ANVENDELSESOMRÅDE

1. Denne standard skal anvendes for årsregnskaber, som er udarbejdet på basis af det historiske kostprissystem, ved den regnskabsmæssige behandling af varebeholdninger, bortset fra: (a) igangværende arbejder i forbindelse med entreprisekontrakter, herunder direkte tilknyttede servicekontrakter (jvf. IAS 11, Entreprisekontrakter), (b) finansielle instrumenter, (c) producenters varebeholdninger af landbrugs- og skovbrugsprodukter, mineralforekomster og landbrugsprodukter, i det omfang disse måles til nettorealisationsværdi i overensstemmelse med fast praksis i visse brancher, og (d) biologiske aktiver tilknyttet landbrugsaktiviteter (jvf. IAS 41, Landbrug).

2. Denne standard erstatter IAS 2, Værdiansættelse og præsentation af varebeholdninger baseret på det historiske kostprissystem, der blev godkendt i 1975.

3. De i afsnit 1(c) omhandlede varebeholdninger måles til nettorealisationsværdi på forskellige produktionsstadier. Dette sker eksempelvis, når landbrugsafgrøder er høstet eller mineralforekomster udvundet og salg deraf er sikret ved terminskontrakt eller statsgaranti, eller i situationer med et homogent marked, hvor risikoen for ikke at kunne sælge er ubetydelig. Sådanne varebeholdninger ligger uden for denne standards anvendelsesområde.

DEFINITIONER

4. Nedenstående udtryk anvendes i denne standard med følgende betydning: Varebeholdninger er aktiver: (a) som besiddes til videresalg som led i det normale forretningsforløb, (b) under fremstilling med henblik på et sådant salg eller (c) i form af råvarer og hjælpematerialer til brug i produktionsprocessen eller levering af tjenesteydelser. Nettorealisationsværdi er den i det normale forretningsforløb skønnede salgspris med fradrag af skønnede færdiggørelsesomkostninger samt de omkostninger, som skønnes at være nødvendige for at effektuere salget.

5. Varebeholdninger omfatter varer købt og i behold med videresalg for øje, herunder eksempelvis varer, der er købt af en detailhandler med videresalg for øje eller grunde og anden fast ejendom til videresalg. Varebeholdninger omfatter ligeledes egenproducerede færdigvarer eller varer under fremstilling, herunder råvarer og hjælpematerialer, som endnu ikke er anvendt i produktionsprocessen. Serviceudbyderes varebeholdninger omfatter kostprisen af tjenesteydelser, som beskrevet i afsnit 16, for hvilke virksomheden endnu ikke har indregnet den tilknyttede omsætning (jvf. IAS 18, Omsætning).

MÅLING AF VAREBEHOLDNINGER

6. Varebeholdninger skal måles til den laveste værdi af kostpris og nettorealisationsværdi.

Varebeholdningers kostpris

7. Varebeholdningers kostpris skal omfatte alle købsomkostninger, forarbejdningsomkostninger samt andre omkostninger, som er afholdt for at bringe varebeholdningerne til deres aktuelle lokalitet og tilstand.

8. Ved køb af varebeholdninger udgøres købsprisen af kostprisen, importafgifter og andre afgifter (eksklusive afgifter, som virksomheden siden kan genindvinde fra skattemyndighederne) samt transport, ekspedition og andre omkostninger, der direkte er forbundet med anskaffelsen af færdigvarer, råvarer og tjenesteydelser. Forhandlerrabatter, dekorter og lignende fratrækkes ved opgørelsen af købsomkostningerne.

9. Kostprisen for købte varer kan omfatte valutakursforskelle direkte forbundet med nylig anskaffelse af varebeholdninger, som er faktureret i fremmed valuta i de sjældne tilfælde, som er tilladt i den alternative behandling i IAS 21, Valutaomregning. Disse forskelle begrænser sig til forskelle som følge af kraftig devaluering eller nedskrivning af en valuta, imod hvilken det ikke er praktisk muligt at foretage kurssikring, og som påvirker forpligtelser, der ikke kan indfries og stammer fra den nylige anskaffelse af varebeholdningerne.

10. Varebeholdningernes forarbejdningsomkostninger omfatter omkostninger direkte forbundet med produktionen af de enkelte enheder, eksempelvis direkte løn. De omfatter ligeledes en systematisk allokering af faste og variable indirekte produktionsomkostninger, der afholdes for at forarbejde råvarer til færdigvarer. Faste indirekte produktionsomkostninger er indirekte produktionsomkostninger, der er relativt upåvirkede af ændringer i produktionsomfang, såsom afskrivninger på og vedligeholdelse af fabriksbygninger og driftsmidler og omkostninger til produktionsledelse og administration. Variable indirekte produktionsomkostninger er de indirekte produktionsomkostninger, der påvirkes direkte eller tilnærmelsesvis direkte af produktionsomfanget, såsom indirekte materialer og indirekte løn.

11. Allokering af faste indirekte produktionsomkostninger til forarbejdningsomkostninger baseres på produktionsanlæggets normale kapacitet. Produktionsanlæggets normale kapacitet er den forventede gennemsnitsproduktion over flere regnskabsår eller sæsoner under normale omstændigheder, idet der tages hensyn til tabt kapacitet som følge af planlagt vedligeholdelse. Det faktiske produktionsniveau kan anvendes, hvis det tilnærmelsesvis er lig den normale kapacitet. Den beløbsmæssige størrelse af faste indirekte produktionsomkostninger, der allokeres til hver produktionsenhed, forøges ikke som følge af lav produktion eller uudnyttet produktionsanlæg. Ikke-allokerede produktionsomkostninger indregnes som omkostning i det regnskabsår, de er afholdt. I regnskabsår med unormal stor produktion reduceres det beløb for faste indirekte produktionsomkostninger, der allokeres til hver produktionsenhed, således at varebeholdningerne ikke måles til et beløb højere end kostprisen. Variable produktionsomkostninger allokeres til hver produktionsenhed baseret på den faktiske udnyttelse af produktionsanlægget.

12. En produktionsproces kan resultere i produktion af mere end et produkt ad gangen. Dette er eksempelvis tilfældet ved produktion af sideordnede produkter, eller når der produceres et hovedprodukt og et biprodukt. Når det ikke er muligt at indregne de enkelte produkters forarbejdningsomkostninger allokeres disse til produkterne på en rationel og ensartet måde. Allokeringen kan eksempelvis baseres på de enkelte produkters relative salgsværdi enten på det tidspunkt i produktionsprocessen, hvor produkterne kan identificeres fra hinanden, eller ved produktionens afslutning. De fleste biprodukter er af sagens natur uvæsentlige. Hvis dette er tilfældet, måles de ofte til nettorealisationsværdi, og denne værdi fratrækkes hovedproduktets kostpris. Dermed kommer den regnskabsmæssige værdi af hovedproduktet ikke til at adskille sig væsentligt fra kostprisen.

13. Andre omkostninger indregnes kun i varebeholdningers kostpris, i det omfang omkostningerne er afholdt for at bringe varebeholdningerne til deres aktuelle lokalitet og tilstand. Eksempelvis kan det være rimeligt at indregne indirekte omkostninger uden tilknytning til produktionen eller kundespecifikke omkostninger til produktdesign i varebeholdningernes kostpris.

14. Som eksempler på omkostninger, som skal udelades fra varebeholdningers kostpris og indregnes som omkostning i det regnskabsår, de er afholdt, kan nævnes: (a) unormalt højt spild af materialer, lønomkostninger eller andre produktionsomkostninger, (b) lageromkostninger, medmindre disse er en nødvendig del af produktionsprocessen forud for en yderligere produktionsproces, (c) administrationsomkostninger, som ikke medvirker til at bringe varebeholdningerne til deres aktuelle lokalitet og tilstand og (d) salgsomkostninger.

15. Under særlige omstændigheder indregnes låneomkostninger i varebeholdningers kostpris. Disse omstændigheder fremgår af den tilladte alternative behandling i IAS 23, Låneomkostninger.

16. For serviceudbydere består varebeholdningers kostpris primært af lønomkostninger og andre personaleomkostninger, som direkte indgår i leveringen af tjenesteydelser, herunder tilsynsførende personale, samt af henførbare indirekte omkostninger. Lønomkostninger og andre omkostninger i forbindelse med salg og almindeligt administrativt personale indregnes ikke i varebeholdningerne, men indregnes som omkostning i det regnskabsår, de er afholdt.

16A. I henhold til IAS 41, Landbrug, skal varebeholdninger bestående af landbrugsprodukter, som en virksomhed har høstet af sine biologiske aktiver, på tidspunktet for første indregning måles til dagsværdi med fradrag af skønnede salgsomkostninger på høsttidspunktet. Dette er kostprisen for varebeholdningerne på tidspunktet, hvor standarden tages i anvendelse.

17. Metoder som eksempelvis standardomkostningsmetoden eller salgsprismetoden kan anvendes som hjælpemidler til måling af varebeholdningers kostpris, hvis resultatet heraf tilnærmelsesvis svarer til kostpriserne. I standardomkostninger tages hensyn til det normale niveau af råvarer og hjælpematerialer, lønomkostninger, effektivitet og kapacitetsudnyttelse. Disse kontrolleres jævnligt og ajourføres om nødvendigt i henhold til de aktuelle forhold.

18. Salgsprismetoden anvendes ofte i detailhandlen til måling af varebeholdninger bestående af et stort antal hurtigt udskiftede enheder med omtrent samme bruttoavance, og hvor det ville være praktisk umuligt at anvende andre beregningsmetoder. Varebeholdningens kostpris opgøres ved at reducere salgsværdien med den relevante bruttoavanceprocent. Ved fastsættelsen af denne procentsats tages højde for varebeholdninger, hvis salgspris er nedsat til under den oprindelige salgspris. Der bruges ofte en gennemsnitlig procentsats for hver detailafdeling.

Metoder til beregning af kostpris

19. Kostprisen for enheder, der ikke almindeligvis har flere anvendelsesmuligheder, samt varer eller tjenesteydelser, der er fremstillet og bestemt til konkrete projekter, skal fordeles på grundlag af en specifik identifikation af deres individuelle kostpris.

20. Specifik identifikation af kostprisen betyder, at specifikke omkostninger henføres til identificerede vareenheder. Dette er en hensigtsmæssig behandling af vareenheder, som er bestemt til konkrete projekter, uanset om de er indkøbt eller produceret. Specifik identifikation er dog uhensigtsmæssig, når der er tale om et stort antal vareenheder, som normalt har flere anvendelsesmuligheder. I sådanne tilfælde kan udvælgelsen af de enheder, der er tilbage i varebeholdningen, foretages på en sådan måde, at der opnås en forudbestemt påvirkning af årets resultat.

21. Varebeholdningers kostpris skal, med undtagelse af de i afsnit 19 nævnte varebeholdninger, opgøres på grundlag af først ind - først ud (FIFO) metoden eller den vejede gennemsnitsmetode ( 6 ).

22. Efter FIFO-metoden forudsættes det, at de først købte vareenheder sælges først, således at varebeholdningen ved regnskabsårets slutning består af de senest indkøbte eller producerede. Efter den vejede gennemsnitsmetode bestemmes hver vareenheds kostpris ud fra det vejede gennemsnit af ensartede varers kostpris ved begyndelsen af regnskabsåret og kostprisen for ensartede vareenheder, som er indkøbt eller produceret i løbet af regnskabsåret. Gennemsnittet kan beregnes periodisk eller ved modtagelsen af hver yderligere leverance, alt efter den enkelte virksomheds forhold.

23. Varebeholdningers kostpris skal, med undtagelse af de i afsnit 19 nævnte varebeholdninger, opgøres på grundlag af sidst ind - først ud (LIFO) metoden ( 7 ).

24. Efter LIFO-metoden forudsættes det, at de sidst købte eller producerede vareenheder sælges først, således at de vareenheder, der indgår i varebeholdningen ved regnskabsårets slutning, består af de først indkøbte eller producerede.

Nettorealisationsværdi

25. Varebeholdningers kostpris er ikke nødvendigvis genindvindelig, hvis varebeholdningerne er beskadigede, helt eller delvist ukurante, eller hvis salgspriserne er faldet. Ligeledes er varebeholdningernes kostpris ikke nødvendigvis genindvindelig, hvis de skønnede færdiggørelsesomkostninger eller de skønnede omkostninger, som skal afholdes for at effektuere salget, er steget. Nedskrivning af varebeholdninger fra kostpris til nettorealisationsværdi er i overensstemmelse med det synspunkt, at aktiver ikke må indregnes til en højere værdi, end de forventes at ville indbringe ved salg eller anvendelse.

26. Varebeholdninger nedskrives normalt til nettorealisationsværdi for hver vareenhed for sig, men det kan dog i visse tilfælde være hensigtsmæssigt at gruppere ensartede eller beslægtede vareenheder. Dette kan være tilfældet med vareenheder inden for den samme produktgruppe, som har samme formål eller anvendelse i sidste ende, som produceres og markedsføres i det samme geografiske område og som i praksis ikke kan vurderes separat fra andre vareenheder inden for samme produktgruppe. Det er uhensigtsmæssigt at nedskrive varebeholdninger på grundlag af klassifikationen af varebeholdninger, eksempelvis færdigvarer, eller alle varebeholdninger inden for samme industrisegment eller geografiske segment. Serviceudbydere akkumulerer normalt omkostninger for hver tjenesteydelse, for hvilken der vil opkræves en separat salgspris. Derfor behandles hver tjenesteydelse separat.

27. Skøn over nettorealisationsværdien baseres på den mest pålidelige information om den forventede realisationsværdi, der foreligger på det tidspunkt, hvor skønnet udøves. Ved et sådant skøn tages højde for udsving i priser og omkostninger, der er direkte tilknyttet begivenheder indtruffet efter regnskabsårets slutning, i det omfang disse begivenheder bekræfter forhold, der var til stede ved regnskabsårets slutning.

28. Ved skøn over nettorealisationsværdien tages ligeledes højde for formålet med besiddelse af varebeholdningen. Eksempelvis baseres nettorealisationsværdien for varer, der besiddes for at opfylde bindende salgs- eller servicekontrakter, på kontraktprisen. Hvis salgskontrakterne omfatter mindre end varebeholdningen, baseres nettorealisationsværdien for den overskydende varebeholdning på de almindelige salgspriser. Hensatte forpligtelser eller eventualforpligtelser kan opstå i forbindelse med bindende salgskontrakter, som overstiger virksomhedens varebeholdninger eller bindende købskontrakter. Sådanne hensatte forpligtelser og eventualforpligtelser behandles i IAS 37, Hensatte forpligtelser, eventualforpligtelser og eventualaktiver.

29. Råvarer og andre hjælpematerialer, der besiddes med henblik på anvendelse i produktionen af varebeholdninger, nedskrives ikke til en lavere værdi end kostprisen, hvis de færdigvarer, i hvilke de skal indgå, forventes solgt til kostpris eller derover. Hvis et fald i materialepriserne indikerer, at kostprisen for færdigvarerne vil overstige nettorealisationsværdien, nedskrives råvarerne dog til nettorealisationsværdien. I disse tilfælde kan råvarernes genanskaffelsesværdi være det bedste udtryk for disses nettorealisationsværdi.

30. Et nyt skøn over nettorealisationsværdien foretages for hvert nyt regnskabsår. Når forhold, som tidligere har medført nedskrivninger af vareholdninger til under kostpris, ikke længere foreligger, tilbageføres det nedskrevne beløb, således at den nye regnskabsmæssige værdi udgør den laveste værdi af kostpris og den ajourførte nettorealisationsværdi. Dette er eksempelvis tilfældet, når en vareenhed, som er indregnet til nettorealisationsværdi, fordi salgsprisen er faldet, stadig besiddes i et efterfølgende regnskabsår, og dennes salgspris er steget.

INDREGNING SOM OMKOSTNING

31. Når varebeholdninger sælges, skal disses regnskabsmæssige værdi indregnes som omkostning i det regnskabsår, den tilknyttede omsætning indregnes. Nedskrivninger af varebeholdninger til nettorealisationsværdi og alle tab af varebeholdninger skal indregnes som omkostning i det regnskabsår, hvori nedskrivningen eller tabet opstår. Tilbageførsler af nedskrivninger på varebeholdninger som følge af en stigning i nettorealisationsværdien skal indregnes som en reduktion af den som omkostning indregnede varebeholdning i det regnskabsår, hvori tilbageførslen foretages.

32. Indregning af solgte varebeholdningers regnskabsmæssige værdi som omkostning medfører matching af omkostninger med omsætning.

33. Visse varebeholdninger kan allokeres til andre aktivkonti, eksempelvis varebeholdninger, som anvendes som komponent i egenproducerede materielle anlægsaktiver. Varebeholdninger, der således allokeres til andre aktiver, indregnes som omkostning over det pågældende aktivs brugstid.

OPLYSNING

34. I årsregnskabet skal følgende oplyses: (a) den ved målingen af varebeholdninger anvendte regnskabspraksis, herunder den anvendte metode til beregning af kostpris, (b) den samlede regnskabsmæssige værdi af varebeholdningerne samt den regnskabsmæssige værdi opdelt på en for virksomheden passende måde, (c) den regnskabsmæssige værdi af varebeholdninger indregnet til nettorealisationsværdi, (d) beløbet for tilbageførte nedskrivninger, der er indregnet som indtægt i regnskabsåret i overensstemmelse med afsnit 31, (e) de forhold eller begivenheder, som har medført tilbageførsel af en nedskrivning af varebeholdninger i overensstemmelse med afsnit 31 samt (f) den regnskabsmæssige værdi af varebeholdninger, der er stillet som sikkerhed for forpligtelser.

35. Oplysning om den regnskabsmæssige værdi af forskellige klassifikationer af varebeholdninger samt omfanget af ændringer i disse aktiver er nyttige for regnskabsbrugere. Sædvanlige klassifikationer af varebeholdninger er handelsvarer, hjælpematerialer, råvarer, varer under fremstilling og færdigvarer. En serviceudbyders varebeholdninger kan helt enkelt beskrives som igangværende arbejder.

36. Når varebeholdningers kostpris opgøres ved anvendelse af LIFO-metoden i overensstemmelse med den tilladte alternative behandling i afsnit 23, skal der i årsregnskabet gives oplysning om forskellen mellem den beløbsmæssige størrelse af varebeholdningerne i balancen og enten: (a) det laveste af det i henhold til afsnit 21 fastsatte beløb og nettorealisationsværdi eller (b) det laveste beløb af dagsværdi på balancedagen og nettorealisationsværdi.

37. Der skal i årsregnskabet gives oplysning om enten: (a) varebeholdningers kostpris, som er indregnet som omkostning i regnskabsåret eller (b) de til omsætningen knyttede driftsomkostninger, som er indregnet som omkostning i regnskabsåret, opdelt efter art.

38. Varebeholdningers kostpris, som er indregnet som omkostning i regnskabsåret, består af omkostninger, som tidligere er indregnet ved målingen af de solgte varer samt af ikke-allokerede indirekte produktionsomkostninger og af unormalt høje produktionsomkostninger. Alt efter virksomhedens forhold kan det også være relevant at indregne andre omkostninger, eksempelvis distributionsomkostninger.

39. Visse virksomheder anvender en anderledes opstillingsform for resultatopgørelsen, hvilket resulterer i, at der oplyses andre beløb end kostprisen for varebeholdninger, der er indregnet som omkostning i regnskabsåret. Ved denne anderledes opstillingsform oplyser virksomheden om den beløbsmæssige størrelse af de til regnskabsårets omsætning knyttede driftsomkostninger opdelt efter art. Her oplyses om indregnede omkostninger til råvarer og hjælpematerialer, lønomkostninger og andre driftsomkostninger samt den beløbsmæssige størrelse af regnskabsårets nettoforskydning i varebeholdninger.

40. En nedskrivning til nettorealisationsværdi kan være af en sådan størrelse, beskaffenhed eller art, at dette kræver oplysning i overensstemmelse med IAS 8, Årets resultat, fundamentale fejl og ændringer i anvendt regnskabspraksis.

IKRAFTTRÆDELSESTIDSPUNKT

41. Denne internationale regnskabsstandard træder i kraft for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder den 1. januar 1995 eller senere.

INTERNATIONAL REGNSKABSSTANDARD IAS 7

(AJOURFØRT 1992)

Pengestrømsopgørelsen

Denne ajourførte internationale regnskabsstandard erstatter IAS 7, Opgørelse af ændringer i den finansielle stilling, der blev godkendt af bestyrelsen i oktober 1977. Den ajourførte standard træder i kraft for årsregnskaber, der dækker regnskabsår, som begynder den 1. januar 1994 eller senere.

INDHOLD

Formål Anvendelsesområde Fordele ved oplysning om pengestrømme Definitioner Likvider Præsentation af pengestrømsopgørelsen Driftsaktivitet Investeringsaktivitet Finansieringsaktivitet Præsentation af pengestrømme fra driftsaktivitet Præsentation af pengestrømme fra investerings- og finansieringsaktivitet Præsentation af pengestrømme som nettobeløb Pengestrømme i fremmed valuta Ekstraordinære poster Renter og udbytte Indkomstskatter Investeringer i dattervirksomheder, associerede virksomheder og joint ventures Overtagelse og afhændelse af dattervirksomheder og andre forretningsenheder Ikke-likvide transaktioner Likviders elementer Andre oplysninger Ikrafttrædelsestidspunkt

Den egentlige standard, der er angivet med fed kursiv, skal læses i sammenhæng med baggrundsmaterialet og implementeringsvejledningen i denne standard og i sammenhæng med »Forord til internationale regnskabsstandarder«. De internationale regnskabsstandarder er ikke tænkt anvendt på uvæsentlige poster (jvf. afsnit 12 i forordet).

FORMÅL

Information om virksomhedens pengestrømme giver regnskabsbrugeren et grundlag for vurdering af virksomhedens evne til at frembringe likvider og virksomhedens behov for at udnytte disse pengestrømme. De økonomiske beslutninger, der træffes af regnskabsbrugere, kræver en vurdering af virksomhedens evne til at frembringe likvider samt tidspunktet og sikkerheden for deres frembringelse.

Formålet med denne standard er at opstille krav om information vedrørende historiske ændringer af en virksomheds likvider i form af en pengestrømsopgørelse, hvori virksomhedens pengestrømme for regnskabsåret opdeles i henholdsvis drifts-, investerings- og finansieringsaktivitet.

ANVENDELSESOMRÅDE

1. Virksomheder skal udarbejde en pengestrømsopgørelse i henhold til de i denne standard stillede krav og præsentere denne som en integreret del af årsregnskabet for hvert regnskabsår, hvor årsregnskaber præsenteres.

2. Denne standard erstatter international regnskabsstandard IAS 7, Opgørelse af ændringer i den finansielle stilling, der blev godkendt i juli 1977.

3. Brugere af en virksomheds årsregnskab er interesserede i at vide, hvordan virksomheden frembringer og anvender likvider. Dette gælder uanset hvilke aktiviteter virksomheden har, og uanset om likvide beholdninger kan anses som virksomhedens produkt, eksempelvis i finansielle institutioner. Alle virksomheder har behov for likvide beholdninger til stort set de samme formål, uanset hvor forskellige deres primære omsætningsskabende aktiviteter er. En virksomhed har behov for likvide beholdninger til at drive virksomheden, indfri forpligtelser og forrente investorernes kapital. Derfor kræves det i denne standard, at alle virksomheder udarbejder en pengestrømsopgørelse.

FORDELE VED OPLYSNING OM PENGESTRØMME

4. Set i sammenhæng med resten af årsregnskabet giver pengestrømsopgørelsen oplysninger til brug ved vurderingen af ændringer i virksomhedens nettoaktiver, dens økonomiske struktur (herunder dens likviditet og solvens) og dens evne til at påvirke pengestrømmenes størrelse og tidspunktet for deres frembringelse for at tilpasse sig ændrende omstændigheder og muligheder. Informationer om pengestrømme er nyttige ved vurderingen af virksomhedens evne til at frembringe likvider og giver regnskabsbrugere mulighed for at udarbejde modeller til at vurdere og sammenligne nutidsværdien af forskellige virksomheders fremtidige pengestrømme. De medvirker ligeledes til at øge sammenligneligheden af forskellige virksomheders indtjening fra drift ved at eliminere virkningerne af forskellige regnskabsmæssige behandlinger af de samme transaktioner og begivenheder.

5. Historiske informationer om pengestrømme benyttes ofte som udtryk for størrelsen af samt for tidspunktet og sikkerheden for fremtidige pengestrømme. De er også et godt redskab til at kontrollere korrektheden af tidligere vurderinger af fremtidige pengestrømme samt til at undersøge sammenhængen mellem lønsomhed og nettopengestrømme og virkningerne af varierende priser.

DEFINITIONER

6. Nedenstående udtryk anvendes i denne standard med følgende betydning: Likvide beholdninger omfatter kontanter og anfordringsindskud i pengeinstitutter. Likvide værdipapirer er kortfristede, meget likvide værdipapirer, som umiddelbart kan konverteres til kendte beløb i likvide beholdninger, og hvorpå der kun er en ubetydelig risiko for værdiændringer. Pengestrømme er pengestrømme til og fra virksomheden. Driftsaktivitet er virksomhedens primære omsætningsskabende aktiviteter samt andre aktiviteter, der ikke er investerings- eller finansieringsaktiviteter. Investeringsaktivitet er anskaffelse og afhændelse af anlægsaktiver og andre investeringer, der ikke indgår i likvide værdipapirer. Finansieringsaktivitet er aktiviteter, der medfører ændring i størrelsen og sammensætningen af virksomhedens egenkapital og lån.

Likvider (likvide beholdninger samt likvide værdipapirer)

7. Formålet med at have likvide værdipapirer er at indfri kortfristede betalingsforpligtelser snarere end at foretage investeringer eller lignende. Hvis et værdipapir skal indregnes som et likvidt værdipapir, skal dette umiddelbart kunne omsættes til et kendt beløb i likvide beholdninger og have en ubetydelig risiko for værdiændring. Derfor vil et værdipapir normalt kun kunne indregnes som et likvidt værdipapir, hvis det har en kort restløbetid, eksempelvis 3 måneder eller mindre fra anskaffelsestidspunktet. Kapitalandele inkluderes ikke som likvide værdipapirer, medmindre de reelt er likvide værdipapirer, eksempelvis præferenceaktier med en kort restløbetid på overtagelsestidspunktet og en fast indløsningsdato.

8. Banklån betragtes som udgangspunkt som værende finansieringsaktivitet. I visse lande indgår kassekreditter, der skal tilbagebetales på anfordring, dog som en integreret del af virksomhedens likviditetsstyring. I sådanne tilfælde indregnes kassekreditter som et element af likvider. Sådanne bankaftaler er kendetegnet ved, at kontoens saldo ofte svinger mellem at være positiv og negativ.

9. Pengestrømme omfatter ikke bevægelser mellem poster som udgør likvide beholdninger eller likvide værdipapirer, idet disse elementer indgår i virksomhedens likviditetsstyring snarere end i dens drifts-, investerings- og finansieringsaktivitet. Likviditetsstyring omfatter investering af overskydende likvide beholdninger i likvide værdipapirer.

PRÆSENTATION AF PENGESTRØMSOPGØRELSEN

10. Pengestrømsopgørelsen skal vise regnskabsårets pengestrømme opdelt i drifts-, investerings- og finansieringsaktivitet.

11. Virksomheden præsenterer sine pengestrømme fra drifts-, investerings- og finansieringsaktivitet på den for virksomheden mest passende måde. Denne klassifikation i aktiviteter giver regnskabsbrugere mulighed for at vurdere aktiviteternes virkning på virksomhedens finansielle stilling og størrelsen af sine likvider. Disse oplysninger kan også bruges til at bedømme sammenhængen mellem aktiviteterne.

12. En enkelt transaktion kan omfatte pengestrømme som klassificeres forskelligt. Når eksempelvis kontant indfrielse af et lån omfatter renter såvel som hovedstol, kan renteelementet betegnes som driftsaktivitet, mens hovedstolelementet kan betegnes som finansieringsaktivitet.

Driftsaktivitet

13. Omfanget af pengestrømme fra driftsaktivitet er en vigtig indikator for, hvorvidt virksomhedens drift har frembragt tilstrækkelige pengestrømme til at tilbagebetale lån, vedligeholde virksomhedens drift, udbetale udbytte og foretage nye investeringer uden at skulle fremskaffe fremmedkapital. Oplysninger om de specifikke elementer af historiske pengestrømme fra driftsaktivitet kan sammen med andre oplysninger være nyttige ved fremskrivningen af fremtidige pengestrømme fra driftsaktivitet.

14. Pengestrømme fra driftsaktivitet er hovedsagelig afledt af virksomhedens primære omsætningsskabende aktivitet. Således stammer de som hovedregel fra transaktioner og andre begivenheder, som indgår i opgørelsen af årets resultat. Pengestrømme fra driftsaktivitet kan eksempelvis omfatte: (a) indbetalinger fra salg af varer og tjenesteydelser,