1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B KOMMISSIONENS FØRSTE DIREKTIV
af 15. juni 1971
om fastsættelse af fællesskabsanalysemetoder til den officielle kontrol af foderstoffer
(71/250/EØF)
(EFT L 155 af 12.7.1971, s. 13)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Kommissionens direktiv 81/680/EØF af 30. juli 1981 L 246 32 29.8.1981
▼B
KOMMISSIONENS FØRSTE DIREKTIV
af 15. juni 1971
om fastsættelse af fællesskabsanalysemetoder til den officielle
kontrol af foderstoffer
(71/250/EØF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab,
under henvisning til Rådets direktiv af 20. juli 1970 om indførelse af
fællesskabsprøveudtagnings- og analysemetoder for så vidt angår den
officielle kontrol med foderstoffer(1), særlig artikel 2, og
ud fra følgende betragtninger:Ovennævnte direktiv bestemmer, at de officielle kontrolforanstaltninger
vedrørende foderstoffer med henblikpå at k onstatere, om de ved loveller administrativt fastsatte bestemmelser foreskrevne betingelser forfoderstoffers kvalitet og sammensætning overholdes, gennemføresifølge fællesskabsprøveudtagnings- og analysemetoder;
der bør hurtigst muligt fastsættes alle de nødvendige analysemetoder,
og et første skridt i denne retning udgøres af fastsættelsen af metoderne
til bestemmelse af blåsyre, kalcium, karbonater, råaske, aske, der eruopløselig i saltsyre, klor af klorider, sennepsolie, laktose, kalium,natrium, sukker, theobromin og urinstof, bestemmelse af alkaloider ilupiner såvel som af ureaseaktiviteten i sojaprodukter;
de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med
udtalelse fra den stående komité for foderstoffer,
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Medlemsstaterne foreskriver, at analyserne med henblik på de officielle
kontrolforanstaltninger vedrørende foderstoffer for så vidt angår deres
indhold af blåsyre, kalcium, karbonater, råaske, aske, der er uopløseligi saltsyre, klor af klorider, sennepsolie, laktose, kalium, natrium,sukker, theobromin og urinstof, bestemmelsen af alkaloider i lupinersåvel som af ureaseaktiviteten i sojaprodukter foretages efter de
metoder, der er beskrevet i dette direktivs bilag.
De almindelige bestemmelser i del 1 i bilaget gælder for analyseme-
toder, der vedtages i overensstemmelse med Rådets direktiv 70/373/EØF
Artikel 2
Medlemsstaterne sætter senest 1. juli 1972 de ved lov og administrativt
fastsatte bestemmelser i kraft, som er nødvendige for at efterkommedette direktiv. De underretter omgående Kommissionen herom.
Artikel 3
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 2
(1) EFT nr. L 170 af 3.8.1970, s. 2.▼M1
▼B
▼B
BILAG
METODER TIL ANALYSE AF FODERSTOFFER
1.ALMINDELIGE BESTEMMELSER VEDRØRENDE ANALYSEME-
TODER FOR FODERSTOFFER
A. KLARGØRING AF PRØVEN TIL ANALYSE
1.Formål
Den nedenfor beskrevne fremgangsmåde omhandler klargøring til analyse
af slutprøver, der efter udtagning er sendt til kontrollaboratorierne i henhold
til bestemmelserne i Kommissionens første direktiv 76/371/EØF af 1. marts
1976 om fastsættelse af fællesskabsmåder for udtagning af prøver til den
officielle kontrol med foderstoffer(1).
Prøverne klargøres således, at de i overensstemmelse med analysemeto-
derne afvejede mængder er homogene og repræsentative for slutprøverne.
2.Forholdsregler
De nødvendige behandlinger udføres, så det så vidt muligt undgås at
forurene prøven og ændre dens samensætning. Findeling, blanding og sigt-
ning gennemføres så hurtigt som muligt, og således at prøven udsættes
mindst muligt for luft og lys. Kværne og andre findelingsapparater med
væsentlig tilbøjelighed til at frembringe varme i prøven bør ikke anvendes.
Særligt varmefølsomme foderstoffer bør findeles manuelt. Der bør tillige
skabes sikkerhed for, at apparaturet i sig selv ikke forurener med spor-
stoffer.
Kan klargøringen ikke foretages uden væsentlige ændringer af prøvens
vandindhold, bestemmes vandindholdet før og efter klargøringen efter den
metode, der er fastsat i afsnit 1 i bilaget til Kommissionens andet direktiv
71/393/EØF af 18. november 1971 om fællesskabsanalysemetoder til offi-
ciel kontrol af foderstoffer(2), ændret ved Kommissionens direktiv 73/47/
EØF af 5. december 1972(3).
3.Fremgangsmåde
Slutprøven blandes omhyggeligt enten mekanisk eller manuelt. Prøven
deles i to lige store portioner om muligt ved findelingsmetoden. Den ene
portion opbevares i en ren, tør og egnet beholder med lufttæt lukke,
medens den anden portion (eller en repræsentativ del heraf på mindst
100 g) klargøres som nedenfor anført.
3.1. Foderstoffer som kan formales direkte
Medmindre andet er angivet, passeres hele prøven — om nødvendigt efter
findeling — gennem en sigte med en kvadratisk maskevidde med 1 mm
sider (som anbefalet i ISO R565). Unødvendig findeling skal undgås.
Bland den sigtede prøve og opbevar den i en ren, tør og egnet beholder
med lufttæt lukke. Bland igen umiddelbart før afvejning til analyse.
3.2. Foderstoffer som kan formales efter tørring
Medmindre andet er angivet, tørres prøven, så den får et vandindhold på 8
til 12 pct.; i overensstemmelse med den i punkt 4.3. i metoden til bestem-
melse af vandindhold anførte fortørring (jf. A2 afsnit 2), Derefter følges
anvisningerne i punkt 3.1.
3.3. Flydende eller halvflydende foderstoffer
Prøven opsamles i en ren, tør og egnet beholder med luftæt lukke.
Umiddelbart før den mængde der skal anvendes til analysen, afvejes,
blandes prøven omhyggeligt.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 3
(1) EFT nr. L 102 af 15. 4. 1976, s. 1.
(2) EFT nr. L 279 af 20. 12. 1971, s. 7.
(3) EFT nr. L 83 af 30. 3. 1972, s. 35.▼M1
▼M1
3.4. Andre foderstoffer
Prøver, der ikke kan klargøres i overensstemmelse med en af de oven-
nævnte fremgangsmåder, behandles på anden måde, så der skabes
sikkerhed for, at de mængder, der afvejes til analyse, er homogene og
repræsentative for slutprøverne.
4.Opbevaring af prøverne
Prøverne skal opbevares ved en temperatur, som ikke ændrer dens sammen-
sætning. Prøver, der skal benyttes til analyser af vitaminer eller andre
særligt lysfølsomme komponenter, må opbevares i beholdere af brunt glas.
B. KRAV TIL REAGENSER OG APPARATUR, DER ANVENDES I
FORBINDELSE MED ANALYSEMETODERNE
1. Medmindre andet er angivet for analysemetoderne, skal alle reagenser være
af analysekvalitet (p.a.). Ved analyse af sporstoffer udføres en blindbestem-
melse. Resultatet af blindbestemmelsen er afgørende for, om der kræves
yderligere rensning af reagenserne.
2. Til alle former for opløsning, fortynding, skyldning eller vaskning, der er
angivet i forbindelse med analysemetoderne uden at opløsnings- eller
fortyndingsmidlets art er omtalt, anvendes vand. Som generel regel gælder,
at der bør anvendes demineraliseret eller destilleret vand.
3. Standardapparatur, der normalt findes på kontrollaboratorier, er ikke omtalt
i forbindelse med analysemetoderne; derimod omtales de specialinstru-
menter og -apparatur, der stilles særlige krav til. Instrumenter og apparatur
skal være rene, især ved bestemmelse af sporstoffer.
C. ANALYSEMETODERNES GENNEMFØRELSE SAMT ANGIVELSE AF
RESULTATER
1. Der er generelt fastsat én analysemetode til bestemmelse af hvert enkelt
komponent i foderstoffer. Såfremt der findes flere metoder, skal den af
kontrollaboratoriet anvendte metode anføres i analyserapporten.
2. Det i analyserapporten angivne resultat skal være gennemsnitsværdien af
mindst to bestemmelser af tilfredsstillende repeterbarhed, som er udført på
to særskilte portioner af prøven.
Resultatet angives som anført i analysemetoden med et tilstrækkeligt antal
betydende cifre, og korrigeres om nødvendigt til samme vandindhold, som
slutprøven havde før prøveforbehandlingen.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 4
▼B
2.BESTEMMELSE AF BLÅSYRE
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af blåsyre, fri eller bundet i
form af glukosider, i foderstoffer og navnlig i produkter af hørfrø, af
maniokmel og af visse bønnearter.
2.Princip
Prøven opslemmes i vandet. Blåsyren fraspaltes ved hjælp af et udtrækaf
søde mandler (3.1), afdestilleres med vanddamp og opfanges i et bestemt
volumen syreopløsning af sølvnitrat Det udfældede sølvcyanid frafiltreres,
og overskuddet af sølvnitrat titreres ved en ammoniumthiocyanatopløsning.
3.Reagenser
3.1. Opslemning af søde mandler: findel 20 søde, afskallede mandler i 100 ml
vand ved 37 til 40º C. Kontroller, at der i 10 ml af denne opslemning
ikke findes blåsyre, enten ved hjælp af et stykke natriumkratpapir eller
ved et blindforsøg, som angivet under 5, sidste stykke.
3.2. Natriumacetatopløsning på 10 procent neutralt over for fenolftalein.3.3. Skumdæmpende emulsion (f.eks. silikon).
3.4. Salpetersyre, d: 1,40.
3.5. Sølvnitratopløsning: 0.02 N.3.6. Ammoniumthiocyanatopløsning: 0.02 N.
3.7. Mættet ammonium-ferrisulfatopløsning.
3.8. Ammoniak. d: 0,958.
4.Apparatur
4.1. Varmeskab forsynet med en termostat, indstillet på 38º C.
4.2. Apparat til vanddampdestillation, forsynet med en køler med et bojet
forlængelsesrør.
4.3. 1.000 ml ståkolbe med sleben prop.
4.4. Oliebad.4.5. Burette inddelt i 1/20 ml.
5.Fremgangsmåde
Afvej 20 g af prøven med 5 mg nøjagtighed, hæld det i en 1 liters ståkolbe
og tilsæt 50 ml vand samt 10 ml opslemmede søde mandler (3.1). Tilprop
kolben og lad den stå seksten timer i varmeskabet i 38º C. Efter afkøling til
rumtemperatur tilsættes 80 ml vand, 10 ml natriumacetatopløsning (3.2) samt
en dråbe skumdæmpende emulsion (3.3).
Forbind kolben med vanddampdestillationsapparatet og anbring den i et
oliebad, der forinden er bragt op på en temperatur lidt over 100º C. Der afde-
stilleres 200 å 300 ml væske, idet der samtidigt sendes en kraftig dampstrøm
ind i kolben, og idet oliebadet forsigtigt opvarmes. Opfang destillatet i en
Erlenmeyerkolbe, der anbringes beskyttet mod lys, og som indeholder 50 ml
sølvnitratopløsning 0.02 N (3.5) og 1 ml salpetersyre (3.4). Sørg for, at køle-
rens forlængelsesrør er nedsænket i sølvnitratopløsningen.
Hæld indholdet af Erlenmeyerkolben op i en 500 ml målekolbe, fyld op med
vand, rør om og filtrér. Udtag 250 ml af filtratet, tilsæt ca. 1 ml ammonium-
ferrisulfatopløsning (3.7) og tilbagetitrer overskuddet af sølvnitrat ved
ammoniumthiocyanatopløsningen 0.02 N (3.6) fra buretten inddelt i 1/20 ml.
Udfør eventuelt et blindforsøg med anvendelse af den samme fremgangsmåde
med 10 ml opslemning af søde mandler (3.1) i mangel af analyseprøve.
6.Beregning af resultaterne
Hvis blindforsøget viser et forbrug af sølvnitratopløsning 0,02 N, trækdenne
værdi fra analyseprøvedestillatets sølvnitratforbrug.
1m lA gN O
30,02 N svarer til 0.54 mg HCN. Udtrykresultatet i procent af
prøven.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 5
▼B
7.Bemærkning
Såfremt prøven indeholder en betydelig mængde sulfider (f.eks. fra bønner),
dannes der et sort bundfald af sølvsulfid, der frafiltreres sammen med bund-
faldet af sølvcyanid. Dannelsen af dette bundfald medfører et forbrug af
sølvnitratopløsning 0,02 N, hvis volumen skal trækkes fra det volumen, som
kommer i betragtning ved beregningen af indholdet af HCN. Benyt med dette
formål for øje følgende fremgangsmåde:
Behandl det frafiltrerede med 50 ml ammoniakvand (3.8) for at opløse sølv-
cyanidet. Vaskremanensen med fortyndet ammoniakog bestem dens indhold
af sølv. Omregn den fundne værdi i ml sølvnitratopløsning 0.02 N.
Prøvens indhold af HCN kan ligeledes bestemmes ved titrering af det ammo-
niakholdige filtrat efter tilsætning af salpetersyre.
3.BESTEMMELSE AF KALCIUM
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af total kalcium i foderstoffer.
2.Princip
Prøven foraskes, asken behandles med saltsyre og kalcium, bundfældes i
form af kalciumoxalat. Efter bundfaldets opløsning i svovlsyre titreres den
dannede oxalsyre med en kaliumpermanganatopløsning.
3.Reagenser
3.1. Saltsyre p.a., d: 1,14.
3.2. Salpetersyre p.a., d: 1,40.
3.3. Svovlsyre p.a., d: 1,13.3.4. Ammoniakvand p.a., d: 0,98.3.5. Koldmættet ammoniumoxalatopløsning p.a.
3.6. Citronsyreopløsning p.a. på 30% (p/v).
3.7. Ammoniumkloridopløsning p.a. på 5% (p/v).3.8. Bromkresolgrøntopløsning på 0,04% (p/v).
3.9. Kaliumpermanganatopølsning 0,1 N.
4.Apparatur
4.1. Elektrisk muffelovn med termostat.4.2. Foraskningsdigler af platin, kvarts eller porcelæn.
4.3. Glasfilterdigler, porøsitet G
4.
5.Fremgangsmåde
Afvej ca. 5 g af prøven (eller mere om nødvendigt) med 1 mg nøjagtighed,
foraskdet ved 550º C og fyld det i et 250 ml bægerglas. Tilsæt 40 ml salt-
syre (3.1), 60 ml vand og nogle dråber salpetersyre (3.2). Bring det i kog og
fortsæt kogningen i 30 minutter. Afkøl, hæld opløsningen op i en 250 ml-
målekolbe. Efterskyl bægerglasset og fyld målekolben op med vand til
stregen, homogenisér og filtrér.
Udtag med pipette, alt efter prøvens formodede kalciumindhold, en alikvot
mængde, som indeholder fra 10 til 40 mg kalcium, og fyld det i et 250 ml-
bægerglas. Tilsæt 1 ml citronsyreopløsning (3.6) og 5 ml ammoniumklorido-
pløsning (3.7). Fyld op til ca. 100 ml med vand. Bring det i kog, tilsæt 8-10
dråber bromkresolgrøntopløsning (3.8) og 30 ml varm ammoniumoxalato-
pløsning (3.5). Hvis der viser sig et bundfald, opløs dette ved tilsætning af
nogle dråber saltsyre (3.1).
Neutralisér derefter meget langsomt med ammoniak(3.4), under stadig omrø-
ring indtil der opnås en pH af en størrelsesorden mellem 4,4 og 4,6
(indikatorens omslag). Anbring bægerglasset i et bad med kogende vand,
lad det blive deri i 30 minutter for at lade det dannede bundfald afsætte sig.
Fjern bægerglasset fra vandbadet. Lad det stå i en time og filtrér derefter i en
glasfilterdigel G4.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 6
▼B
Vaskbægerglasset og diglen med vand, indtil oversk uddet af ammoniumo-
xalat er fjernet (at der ikke findes klorid i vaskevandet viser, at vaskningen
har været tilstrækkelig).
Opløs bundfaldet på filtret med 50 ml varm svovlsyre (3.3). Skyl diglen med
varmt vand og fyld filtratet op til ca. 100 ml. Opvarm til en temperatur af 70-
80º C og titrer dråbevis med kaliumpermanganatopløsningen (3.9) indtil der
fås en rosa-farvning, som holder sig i 1 minut.
6.Beregning af resultaterne
1 ml kaliumpermanganat 0,1 N svarer til 2,004 mg kalcium. Udtryk det
fundne resultat i procent af prøven.
7.Bemærkninger
7.1. Gå frem på følgende måde, når det drejer sig om meget ringe kalcium-
indhold: Filtrer bundfaldet af kalciumoxalat gennem et askefrit
filtrerpapir. Tør filtret efter vaskningen og forask det ved 550º C i en
platindigel. Opløs remanensen med nogle dråber svovlsyre (3.3),
inddamp til tørhed, forask på ny ved 550º C og vej. Hvis p udtrykker
vægten af det fundne kalciumsulfat, er indholdet af kalcium af den
udtagne alikvotte mængde = p × 0,2944.
7.2. Dersom prøven udelukkende består af mineralske stoffer, foretag opløs-
ningen med saltsyre uden forudgående foraskning. Med hensyn til
produkter såsom kalciumaluminiumfosfater, der er tungt opløselige i
syrer, lav før opløsningen en alkalisk smeltning på følgende måde:
Bland omhyggeligt i en platindigel prøven med en ca. fem gange større
mængde af en blanding af lige store dele kaliumkarbonat og natriumkar-
bonat. Opvarm forsigtigt, indtil blandingen er fuldstændig smeltet; afkøl
derefter og opløs med saltsyre.
7.3. Hvis prøvens indhold af magnesium er stort, gentages udfældingen af
kalciumoxalat.
4.BESTEMMELSE AF KARBONATERNE
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme karbonaterne, der konventionelt
udtrykkes i kalciumkarbonat, i de fleste foderstoffer. I visse tilfælde (f.eks.
ferrokarbonat) må der dog anvendes en særlig metode.
2.Princip
Karbonaterne spaltes med saltsyre; den frigjorte kuldioxyd opsamles i et
gradinddelt rør og dens volumen sammenlignes med det volumen, der under
de samme betingelser frigøres af en bekendt mængde kalciumkarbonat p.a.
3.Reagenser
3.1. Saltsyre, d: 1,10.3.2. Kalciumkarbonat p.a.3.3. Svovlsyre ca. 0,1 N, farvet med metylrødt.
4.Apparatur
Apparat efter Scheibler-Dietrich (se skitse) eller tilsvarende apparat.
5.Fremgangsmåde
Vej alt efter prøvens karbonatindhold en prøve som nedenfor angivet:
0,5 g vedrørende de produkter, som indeholder 50 til 100 procent karbo-
nater, udtrykt i kalciumkarbonat;
1 g vedrørende de produkter, som indeholder 10 til 50 procent karbo-
nater, udtrykt i kalciumkarbonat;
2 g til 3 g vedrørende de øvrige produkter.
Anbring prøven i apparatets specialflaske (4), der er forsynet med et lille rør
af brudsikkert materiale, som indeholder 10 ml saltsyre (3.1), og forbind
flasken med apparatet. Drej tregangshanen (5) således at røret (1) står i
forbindelse med luften udenfor. Før ved hjælp af det bevægelige rør (2),1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 7
▼B
som er fyldt med farvet svovlsyre (3.3) og forbundet med det gradinddelte
rør (1), væskens niveau til nulpunktet på skalaen. Drej hanen (5) således at
rørene (1) og (2) kommer i forbindelse med hinanden og kontrollér
nulpunktet.
Lad saltsyren (3.1) langsomt flyde hen over prøven, idet man hælder flasken
(4). Udlign trykket ved at sænke røret (2). Ryst flasken (4) indtil kuldioxy-
dudviklingen er helt ophørt.
Genopret trykket ved at føre væsken tilbage til det samme niveau i rørene (1)
og (2). Aflæs efter nogle minutters forløb , når volumenet er blevet konstant.
Udfør under de samme betingelser et sammenlignende forsøg med 0,5 g
kalciumkarbonat (3.2).
6.Beregning af resultaterne
Indholdet i g af karbonater, udtrykt i kalciumkarbonat, pr. hundrededele af
prøven angives ved følgende formel:
V/C2100
T/C22P
hvori:
V = ml CO2frigjort af prøven
T = ml CO2frigjort af 0,5 g CaCO3p.a.
P = vægten af prøven i g
7.Bemærkninger
7.1. Når prøven vejer mere end 2 g, fyld forinden 15 ml destilleret vand i
flasken (4) og bland indholdet, før forsøget påbegyndes. Benyt det
samme vandvolumen til det sammenlignende forsøg.
7.2. Hvis man bruger et apparat med et andet volumen end Scheibler-
Dietrich's, må man afpasse analyseprøven, sammenligningsmængden og
resultatberegningen herefter.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 8
▼B
APPARAT EFTER SCHEIBLER-DIETRICH
(Mål angivet i mm)
5.BESTEMMELSE AF RÅASKE
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af råaske i foderstoffer.
2.Princip
Prøven foraskes ved 550º C; remanensen vejes.
3.Reagenser
Ammoniumnitratopløsning på 20% (p/v).
4.Apparatur
4.1. Varmeplade.
4.2. Elektrisk muffelovn med termostat.4.3. Foraskningsdigler af platin eller platin-guld-legering (10%. Pt, 90%.
Au), rektangulære (60 × 40 × 25 mm) eller runde (diameter: 60-75 mm,
højde: 20-25 mm).1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 9
▼B
5.Fremgangsmåde
Afvej ca. 5 g af prøven med 1 mg nøjagtighed (2,5 g vedrørende de
produkter, der har tendens til at svulme op) i en foraskningsdigel, der i
forvejen er udglødet og tareret. Anbring diglen på varmepladen og opvarm
progressivt, indtil stoffet forkuller. Stil diglen ind i muffelovnen, der er
indstillet på 550º C ± 5º C. Lad den stå i denne temperatur, indtil der fås
hvid, lysegrå eller rødlig aske, der tilsyneladende er fri for kulpartikler.
Anbring diglen i en ekssikkator, lad den afkøle og vej den med det samme.
6.Beregning af resultaterne
Beregn vægten af remanensen, idet taraen trækkes fra.
Udtrykresultatet i procent af prøven.
7.Bemærkninger
7.1. Asken af de stoffer,der er vanskelige at foraske , skal underkastes en
første foraskning på mindst tre timer, afkøles og tilsættes nogle dråber
ammoniumnitratopløsning på 20% (dog forsigtigt for at undgå, at asken
spredes eller klæber fast). Fortsæt foraskning efter tørring i et varme-
skab.
Gentag eventuelt operationen indtil den fuldstændige foraskning.
7.2. Ved stoffer, der ikke kan behandles efter den under 7.1. beskrevne
metode, benyttes følgende fremgangsmåde: Efter en tre timers forask-
ning bringes asken ved hjælp af varmt vand over på et lille askefrit
filter. Foraskfiltret og dets indhold i den oprindelige digel. Anbring
filtratet i den afkølede digel, inddamp til tørhed, forask og vej.
7.3. Når det drejer sig om olier og fedtstoffer , vej nøjagtigt en prøve på ca.
25 g i en digel af passende størrelse. Forkul den ved at antænde stoffet
ved hjælp af en lunte af askefrit filtrerpapir. Fugt efter forbrændingen
med den mindste mængde vand, der er nødvendig. Tør og forasksom
angivet under 5.
6.BESTEMMELSE AF ASKE UOPLØSELIG I SALTSYRE
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet i foderstoffer af mineralske
bestanddele, som er uopløselige i saltsyre. Der er fastsat to fremgangsmåder
alt afhængig af prøvens art.
1.1. Fremgangsmåde A : finder anvendelse på ublandede organiske foder-
stoffer og på de fleste blandede foderstoffer;
1.2. Fremgangsmåde B : finder anvendelse på mineralstoffer og mineralstof-
blandinger såvel som på de blandede foderstoffer, hvis indhold af aske
uopløselig i saltsyre, bestemt efter fremgangsmåde A, er større end 1%.
2.Princip
2.1. Fremgangsmåde A : Prøven foraskes, asken koges med saltsyre, og den
uopløselige remanens frafiltreres og vejes.
2.2. Fremgangsmåde B : Prøven behandles med saltsyre. Opløsningen
filtreres, remanensen foraskes, og den fundne aske behandles som under
A beskrevet.
3.Reagenser
3.1. Saltsyre 3 N.
3.2. Trikloreddikesyreopløsning på 20% (p/v).
3.3. Trikloreddikesyreopløsning på 1% (p/v).
4.Apparatur
4.1. Varmeplade.
4.2. Elektrisk muffelovn med termostat.
4.3. Foraskningsdigler af platin eller af en platin-guld-legering (10% Pt, 90%
Au), rektangulære (60 × 40 × 25 mm) eller runde (diameter: 60-75 mm,
højde: 20-25 mm).1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 10
▼B
5.Fremgangsmåde
5.1. Fremgangsmåde A
Foraskprøven efter den fremgangsmåde, der er besk revet for bestem-
melsen af råaske. Man kan også benytte den aske, der opnås ved denne
bestemmelse.
Asken anbringes i et bægerglas på 250 til 400 ml med 75 ml saltsyre 3 N
(3.1). Bring forsigtigt væsken i sagte kogning og fortsæt med denne i 15
minutter. Filtrér den varme opløsning gennem et askefrit filtrerpapir og
vaskremanensen med varmt vand, indtil den sure reak tion forsvinder.Tør filtret, der indeholder remanensen, og foraski en tareret digel ved
en temperatur af mindst 550º C og højst 700º C. Afkøl i en ekssikkator
og vej.
5.2. Fremgangsmåde B
Afvej 5 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og anbring den i et bæger-
glas til 250-400 ml. Tilsæt 25 ml vand og derefter 25 ml saltsyre 3 N
(3.1), bland og vent, til opbrusningen er standset. Tilsæt yderligere
50 ml saltsyre 3 N (3.1). Vent, indtil en eventuel luftudvikling er færdig,
anbring derefter bægerglasset i et kogende vandbad og lad det stå dér i
30 minutter eller mere, om nødvendigt, for fuldstændigt at hydrolysere
den eventuelt forekommende stivelse.
Varmfiltrér gennem filter og vaskfiltret ved hjælp af 50 ml varmt vand
(se bemærkning 7). Anbring filtret, der indeholder remanensen, i en
foraskningsdigel; tør og forask ved en temperatur på mindst 550º C og
højst 700º C. Anbring derefter asken i et bægerglas til 250-400 ml med
75 ml saltsyre 3 N (3.1); fortsæt som angivet under 5.1, andet stykke.
6.Beregning af resultaterne
Beregn vægten af remanensen, idet taraen trækkes fra. Udtryk resultatet i
procent af prøven.
7.Bemærkning
Hvis filtreringen viser sig vanskelig, gentag bestemmelsen, idet de 50 ml
saltsyre 3 N erstattes med 50 ml trikloreddikesyreopløsning på 20% (3.2),
og idet filtret vaskes med en varm trikloreddikesyreopløsning på 1% (3.3).
7.BESTEMMELSE AF KLOR AF KLORIDER
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme klor af vandopløselige klorider, der
konventionelt udtrykkes i natriumklorid. Den kan anvendes på alle foder-
stoffer.
2.Princip
Kloriderne opløses i vand. Dersom produktet indeholder organiske stoffer,
foretages en klaring. Opløsningen gøres sur ved tilsætning af lidt salpeter-
syre, og kloriderne bundfældes i form af sølvklorid ved hjælp af en
sølvnitratopløsning. Overskuddet af sølvnitrat titreres ved en ammoniumthio-
cyanatopløsning efter Volhards metode.
3.Reagenser
3.1. Ammoniumthiocyanatopløsning 0,1 N.
3.2. Sølvnitratopløsning 0,1 N.
3.3. Mættet ammonium-ferrisulfatopløsning.
3.4. Salpetersyre, d: 1,38.
3.5. Diæthylæter p.a.3.6. Acetone p.a.
3.7. Carrez-opløsning I: Opløs i vand 24 g zinkacetat, Zn (CH
3COO)2·2 H2O
og 3 g iseddike. Fyld op til 100 ml med vand.
3.8. Carrez-opløsning II: Opløs i vand 10,6 g kaliumferrocyanid, K4Fe(CN)6·3 H2O. Fyld op til 100 ml med vand.
3.9. Aktivt kul p.a., kloridfrit og ikke-kloridadsorberende.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 11
▼B
4.Apparatur
Mekanisk rysteapparat: ca. 35-40 omdrejninger i minuttet.
5.Fremgangsmåde
5.1. Forberedelse af opløsningen
Forbered, alt efter prøvens art, en opløsning som angivet under 5.1.1.,
5.1.2 eller 5.1.3.
Udfør til sammenligning et blindforsøg uden analyseprøve.
5.1.1. Prøver uden organisk stof
Afvej en analyseprøve med 1 mg nøjagtighed (ikke mere end
10 g), der ikke indeholder mere end 3 g klor i form af klorider,
og anbring den i en 500 ml-målekolbe med 400 ml vand på ca.
20º C. Bland igennem 30 minutter i rysteapparatet, fyld op til
stregen, homogenisér og filtrér.
5.1.2. Prøver,der indeholder organiske stoffer,med undtagelse af de
under 5.1.3. anførte
Afvej ca. 5 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og anbring den
med 1 g aktivt kul i en 500 ml-målekolbe. Tilsæt 400 ml vand
på ca. 20º C og 5 ml Carrez-opløsning I (3.7), ryst og tilsæt
derefter 5 ml Carrez-opløsning II (3.8). Bland igennem 30
minutter i rysteapparatet, fyld op til stregen, homogenisér og
filtrér.
5.1.3. Bagt foder,horfrokager og horfroskrå,produkter med et stort
indhold af horfroskrå og andre produkter med et stort indhold af
planteslim eller af kolloidale stoffer (f.eks. forklistret stivelse)
Forbered opløsningen som angivet under 5.1.2, men filtrér ikke.
Dekantér (om nødvendigt centrifugér), udtag med pipette 100 ml
af den øverste fase og fyld dette i en 200 ml-målekolbe. Bland
med acetone (3.6) og fyld op til stregen med denne opløsnings-
væske, homogenisér og filtrér.
5.2. Titrering
Påfyld med pipette en Erlenmeyerkolbe 25-100 ml af filtratet (alt efter
det formodede klorindhold), der er opnået efter 5.1.1, 5.1.2 eller 5.1.3.
Den alikvotte mængde må ikke indeholde mere end 150 mg klor (Cl).
Fortynd om nødvendigt med vand op til mindst 50 ml, tilsæt 5 ml salpe-
tersyre (3.4), 20 ml mættet ammonium-ferrisulfatopløsning (3.3) og 2
dråber ammoniumthiocyanatopløsning (3.1), der påfyldes ved hjælp af
en burette, som er fyldt til nulpunktstregen. Påfyld dernæst ved hjælp
af en burette sølvnitratopløsningen (3.2), således at der opnås et over-
skud på 5 ml. Tilsæt 5 ml diæthylæter (3.5) og ryst kraftigt for at sikre
fuldstændig udfældning.
Titrér overskuddet af sølvnitrat med ammoniumthiocyanatopløsning
(3.1), indtil omslaget til den brun-røde farve har holdt sig i et minut.
6.Beregning af resultaterne
Mængden af klor (p), udtrykt i natriumklorid, som er til stede i det volumen
filtrat, der er udtaget til titrering, beregnes efter følgende formel:
p = 5,845 (V1−V2)m g
hvori: V1= tilsatte ml sølvnitratopløsning 0,1 N.
V2= ml ammoniumthiocyanatopløsning 0,1 N, forbrugt ved titre-
ringen.
Hvis blindforsøget viser et forbrug af sølvnitratopløsning 0,1 N, trækdenne
værdi fra volumenet (V1−V2).
Udtrykresultatet i procent af prøven.
7.Bemærkninger
7.1. Titreringen kan også foregå ved potentiometri.
7.2. Ved meget fedtholdige produkter foretages der en forudgående affedt-
ning med diæthylæter eller petroleumsæter.
7.3. Ved fiskemel kan titreringen finde sted efter Mohr-metoden.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 12
▼B
8.BESTEMMELSE AF SENNEPSOLIE
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af sennepsolie, der kan destil-
leres med vanddamp, og som udtrykkes i allylisothiocyanat, i foderkager af
arterne Brassica og Sinapis såvel som i sennepsolieholdige foderblandinger.
2.Princip
Prøven opslemmes i vand. Sennepsolierne fraspaltes ved hjælp af et udtræk
af hvid sennep (3.1), afdestilleres efter tilsætning af ætanol og optages i
fortyndet ammoniakopløsning. Opløsningen varmebehandles med et bestemt
volumen sølvnitratopløsning, afkøles og filtreres. Overskuddet af sølvnitrat
tilbagetitreres med ammoniumthiocyanatopløsning.
3.Reagenser
3.1. Hvid sennep (Sinapis alba) .
3.2. Ætanol, 95-96% (v/v).3.3. Skumdæmpende emulsion (f.eks. silicone).3.4. Ammoniakopløsning, d: 0,958.3.5. Sølvnitratopløsning 0,1 N.3.6. Ammoniumthiocyanatopløsning 0,1 N.3.7. Salpetersyre, d: 1,40.
3.8. Mættet ammonium-ferrisulfatopløsning.
4.Apparatur
4.1. 500 ml-ståkolber med sleben prop.4.2. Destillationsapparat med køler og en anordning, der forhindrer, at
smådråber føres med.
5.Fremgangsmåde
Afvej 10 g af prøven med 1 mg nøjagtighed, kom dem i en 500 ml-stålkolbe
og tilsæt 2 g fint revet hvid sennep (enzymbærer) (3.1) samt 200 ml vand på
20º C. Sæt proppen i kolben og lad den stå i ca. to timer ved 20º C, idet derrystes hyppigt. Tilsæt derpå 40 ml ætanol (3.2) og en dråbe skumdæmpende
emulsion (3.3). Afdestillér ca. 150 ml og opfang destillatet i en 250 ml-
målekolbe, som indeholder 20 ml ammoniak (3.4), idet der sørges for, at
kølerens endestykke er nedsænket i væsken. Kom 50 ml sølvnitratopløsning
0,1 N (3.5) (eller mere om nødvendigt) i ammoniakopløsningen, anbring en
lille tragt oven på målekolben og varm blandingen i en time over et kogende
vandbad. Lad afkøle, fyld op til stregen med vand, ryst og filtrér. Udtag
100 ml af det klare filtrat, tilsæt 5 ml salpetersyre (3.7) og ca. 5 ml ammo-
nium-ferrisulfatopløsning (3.8). Tilbagetitrér overskuddet af sølvnitrat med
ammoniumthiocyanatopløsningen 0,1 N (3.6).
Foretag et blindforsøg under anvendelse af den samme fremgangsmåde med
2 g fint revet hvid sennep uden analyseprøve.
6.Beregning af resultaterne
Trækvolumenet af sølvnitratopløsning 0,1 N, som er forbrugt i blindforsøget,
fra volumenet, der er forbrugt i analyseprøveopløsningen. Den fundne værdi
angiver antallet af ml sølvnitratopløsning 0,1 N forbruget af analyseprøvens
sennepsolie. 1 ml Ag NO
30,1 N svarer til 4,956 mg allylisothiocyanat.
Udtrykresultatet i procent af prøven.
9.BESTEMMELSE AF LAKTOSE
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af laktose i foderstoffer, som
indeholder mere end 0,5% heraf.
2.Princip
Sukkeret opløses i vand. Opløsningen underkastes en gæring med Saccharo-
myces cerevisiae, som ikke angriber laktosen. Efter klaring og filtrering
bestemmes filtratets laktose indhold ved Luff-Schoorlmetoden.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 13
▼B
3.Reagenser
3.1. Sacchoromyces cerevisiae -suspension: Opslem 25 g friskgær i 100 ml
vand. Suspensionen kan holde sig højst en uge i køleskab.
3.2. Carrez-opløsning I: Opløs i vand 24 g zinkacetat Zn (CH3COO)2·2 H2O
og 3 g iseddike. Fyld op til 100 ml med vand.
3.3. Carrez-opløsning II: Opløs i vand 10,6 g kaliumferrocyanid K4Fe(CN6)
·3 H2O. Fyld op til 100 ml med vand.
3.4. Reagens efter Luff-Schoorl:
Hæld under forsigtig omrystning citronsyreopløsningen (3.4.2) i
natriumkarbonatopløsningen (3.4.3). Tilsæt derefter kobbersulfatopløs-
ningen (3.4.1) og fyld op til 1 liter med vand. Lad den stå natten over
og filtrér. Kontroller normaliteten af den således fremstillede reagens
(Cu 0,1 N; Na2CO32 N). Opløsningens pH-værdi skal være ca. 9,4.
3.4.1. Kobbersulfatopløsning: Opløs 25 g kobbersulfat p.a., Cu SO4·5 H2O, fri for jern, i 100 ml vand.
3.4.2. Citronsyreopløsning: Opløs 50 g citronsyre p.a., C6H8O7·H2Oi
50 ml vand.
3.4.3. Natriumkarbonatopløsning: Opløs 143,8 g vandfri natriumkar-
bonat p.a. i ca. 300 ml varmt vand. Lad afkøle.
3.5. Pimpstengranulater udkogt i saltsyre, vasket med vand og tørret.
3.6. Kaliumjodidopløsning på 30% (p/v).
3.7. Svovlsyre 6 N.
3.8. Natriumthiosulfatopløsning 0,1 N.
3.9. Stivelsesopløsning: Kom en blanding af 5 g opløselig stivelse i 30 ml
vand ned i 1 liter kogende vand. Lad koge i tre minutter, lad afkøle og
tilsæt eventuelt 10 mg merkurijodid som konserveringsmiddel.
4.Apparatur
Vandbad forsynet med en termostat, indstillet til 38-40º C.
5.Fremgangsmåde
Afvej 1 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og anbring denne analyseprøve i
en 100 ml-målekolbe. Tilsæt 25-30 ml vand. Anbring kolben i 30 minutter i
et kogende vandbad og afkøl derefter til ca. 35º C. Tilsæt 5 ml gærsuspen-
sion (3.1) og homogenisér. Lad kolben stå i to timer i et vandbad ved en
temperatur på 38-40º C. Afkøl derpå til ca. 20º C.
Tilsæt 2,5 ml Carrez-opløsning I (3.2) og ryst blandingen i 30 sekunder;
tilsæt dernæst 2,5 ml Carrez-opløsning II (3.3) og ryst påny i 30 sekunder.
Fyld op til 100 ml med vand, bland og filtrér. Udtag med pipette en mængde
filtrat, der ikke overstiget 25 ml, og som så vidt muligt indeholder 40-80 mg
laktose, og fyld det på en 300 ml-Erlenmeyerkolbe. Om nødvendigt kan der
fyldes op til 25 ml med vand.
Foretag på samme måde et blindforsøg med 5 ml gærsuspension (3.1).
Bestem som følger laktoseindholdet efter Luff-Schoorl: Tilsæt nøjagtigt 25 ml
af reagensen efter Luff-Schoorl (3.4) og to pimpstengranulater (3.5). Opvarm
under omrystning med hånden over en fri flamme af middelhøjde og bring
væsken i kog på ca. 2 minutter. Anbring umiddelbart derefter Erlenmeyer-
kolben på et asbesttrådnet med et hul af ca. 6 cm's diameter, og hvorunder
man i forvejen har tændt en flamme. Denne er afpasset således, at alene
Erlenmeyerkolbens bund opvarmes. Forbind dernæst kolben med en tilbage-
strømningskøler. Fra dette øjeblik lader man væsken koge i nøjagtigt 10
minutter. Afkøl umiddelbart derefter i koldt vand og titrér ca. fem minutter
senere som følger:
Tilsæt 10 ml kaliumjodidopløsning (3.6) og straks efter, men forsigtigt (på
grund af risikoen for dannelse af skum i stor mængde) 25 ml svovlsyre 6 N
(3.7). Titrér så med natriumthiosulfatopløsningen 0,1 N (3.8), indtil der viser
sig en matgul farve, tilsæt stivelse (3.9) som indikator og gør titreringen
færdig.
Foretag den samme titrering i en nøjagtigt udmålt blanding af 25 ml reagens
efter Luff-Schoorl (3.4) og 25 ml vand, efter at have tilsat 10 ml kaliumjodi-
dopløsning (3.6) og 25 ml svovlsyre 6 N (3.7), uden forudgående
opvarmning.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 14
▼B
6.Beregning af resultaterne
Beregn ved hjælp af nedenstående tabel den mængde laktose i mg, der svarer
til forskellen mellem resultaterne af de to titreringer, udtrykt i ml natrium-
thiosulfatopløsning 0,1 N.
Udtrykresultatet, der svarer til indholdet af vandfri lak tose, i procent af
prøven.
7.Bemærkning
Med hensyn til de produkter, der indeholder mere end 40% gæringsdygtigt
sukker, skal der benyttes mere end 5 ml gærsuspension (3.1).
Tabel over værdierne for 25 ml reagens efter Luff-Schoorl
ml Na2S2O30,1 N, to minutters opvarmning, 10 minutters kogning
Na2S2O30.1 NGlukose, fruktose inver-
teret sukker
C6H12O6Laktose
C12H22O11Maltose
C12H22O11Na2S2O30.1 N
ml mg forskel mg forskel mg forskel ml
1 2,4 2,4 3,6 3,7 3,9 3,9 1
2 4,8 2,4 7,3 3,7 7,8 3,9 2
3 7,2 2,5 11,0 3,7 11,7 3,9 3
4 9,7 2,5 14,7 3,7 15,6 4,0 45 12,2 2,5 18,4 3,7 19,6 3,9 56 14,7 2,5 22,1 3,7 23,5 4,0 6
7 17,2 2,6 25,8 3,7 27,5 4,0 7
8 19,8 2,6 29,5 3,7 31,5 4,0 89 22,4 2,6 33,2 3,8 35,5 4,0 9
10 25,0 2,6 37,0 3,8 39,5 4,0 10
11 27,6 2,7 40,8 3,8 43,5 4,0 1112 30,3 2,7 44,6 3,8 47,5 4,1 12
13 33,0 2,7 48,4 3,8 51,6 4,1 13
14 35,7 2,8 52,2 3,8 55,7 4,1 1415 38,5 2,8 56,0 3,9 59,8 4,1 1516 41,3 2,9 59,9 3,9 63,9 4,1 16
17 44,2 2,9 63,8 3,9 68,0 4,2 17
18 47,1 2,9 67,7 4,0 72,2 4,3 1819 50,0 3,0 71,7 4,0 76,5 4,4 19
20 53,0 3,0 75,7 4,1 80,9 4,5 20
21 56,0 3,1 79,8 4,1 85,4 4,6 2122 59,1 3,1 83,9 4,1 90,0 4,6 22
23 62,2 88,0 94,6 23
10.BESTEMMELSE AF KALIUM
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af kalium i foderstoffer.
2.Princip
Prøven foraskes og asken bringes til opløsning i saltsyre. Opløsningens
indhold af kalium bestemmes ved flammefotometri under tilsætning af cæsi-
umklorid og af aluminiumnitrat. Tilsætningen af disse substanser forhindrer i
vidt omfang interferensen af forstyrrende faktorer.
3.Reagenser
3.1. Saltsyre p.a., d: 1,12.3.2. Cæsiumklorid, p.a.3.3. Aluminiumnitrat, A1 (NO
3)3·9 H2O, kemisk rent.
3.4. Kaliumklorid, p.a., vandfrit.3.5. Stødpudeopløsning: Opløs i vand 50 g cæsiumklorid (3.2) og 250 g
aluminiumnitrat (3.3), fyld op til 1 liter med vand og homogenisér.
Opbevar opløsningen i plastikflasker.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 15
▼B
3.6. Kalium-standardopløsning: Opløs i vand 1,907 g kaliumklorid (3.4), idet
der tilsættes 5 ml saltsyre (3.1); fyld op til 1 liter med vand og homoge-
nisér. Opbevar opløsningen i plastikflasker. 1 ml af denne opløsning
indeholder 1,00 mg kalium.
4.Apparatur
4.1. Foraskningsdigler af platin, kvarts eller porcelæn, eventuelt forsynet
med låg.
4.2. Elektrisk muffelovn med termostat.
4.3. Flammefotometer.
5.Fremgangsmåde
5.1. Analyse af prøven
Afvej 10 g af prøven med 10 mg nøjagtighed i en foraskningsdigel og
forask substansen ved 450º C i tre timer. Efter afkøling overføres forask-
ningsresten kvantitativt ved hjælp af 250-300 ml vand, derefter med
50 ml saltsyre (3.1). i en 500 ml-målekolbe. Efter at en eventuel kuldi-
oxydudvikling er ophørt, opvarmes opløsningen og opbevares i to timer
ved en temperatur på ca. 90º C, idet den omrystes fra tid til anden. Lad
den afkøle til rumtemperatur, fyld den op til stregen med vand, omryst
den og filtrér. Påfyld en 100 ml-målekolbe en alikvot del af filtratet,
som indeholder højst 1,0 mg kalium, tilsæt 10,0 ml stødpudeopløsning
(3.5), fyld op til stregen med vand og homogenisér. Ved højere kalium-
indhold må analyseopløsningen fortyndes i passende forhold, før der
tilsættes stødpudeopløsning. Følgende tabel anføres til orientering vedrø-
rende en analyseprøve på ca. 10 g:
Prøvens formodede kaliumindhold
(% K)Fortyndingsforhold Opløningens alikvotte del i ml
indtil 0,1 — 50
0,1 til 0,5 — 10
0,5 til 1,0 — 51,0 til 5,0 1: 10 10
5,0 til 10,0 1: 10 5
10,0 til 20,0 1: 20 5
Udfør målingen ved flammefotometri ved en bølgelængde på 763 nm.
Beregn resultatet ved hjælp af standardkurven.
5.2. Standardkurven
Påfyld en 250 ml-målekolbe nøjagtigt 10 ml af standardopløsningen
(3.6), fyld op til stregen med vand og homogenisér. Påfyld med pipette
100 ml-målekolber 5, 10, 15, 20 og 25 ml af denne opløsning, svarende
henholdsvis til kaliummængder på 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 og 1,0 mg. Suppler
rækken med en kontrolkolbe uden standardopløsning. I hver kolbe
tilsættes 10,0 ml stødpudeopløsning (3.5); der fyldes op til stregen med
vand, og der homogeniseres. Udfør de under 5.1 angivne målinger.
Indstillingskurvens forløb er i almindelighed lineær indtil en koncentra-
tion af 1 mg kalium i 100 ml opløsning.
6.Beregning af resultaterne
Udtrykresultatet i procent af prøven.
7.Bemærkning
Tilsætningen af stødpudeopløsning (3.5) for at forhindre interferens af
forstyrrende faktorer er ikke altid nødvendig.
11.BESTEMMELSE AF NATRIUM
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af natrium i foderstoffer.
2.Princip
Prøven foraskes, og asken bringes til opløsning i saltsyre. Opløsningens
indhold af natrium bestemmes ved flammefotometri under tilsætning af cæsi-1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 16
▼B
umklorid og af aluminiumnitrat. Tilsætningen af disse substanser forhindrer i
vidt omfang interferensen af forstyrrende faktorer.
3.Reagenser
3.1. Saltsyre p.a., d: 1,12.3.2. Cæsiumklorid, p.a.3.3. Aluminiumnitrat, Al (NO
3)3·9 H2O, kemisk rent.
3.4. Natriumklorid, p.a., vandfrit.
3.5. Stødpudeopløsning: Opløs i vand 50 g cæsiumklorid (3.2) og 250 g
aluminiumnitrat (3.3), fyld op til 1 liter med vand og homogeniser.
Opbevar opløsningen i plastikflasker.
3.6. Natrium-standardopløsning: Opløs i vand 2,542 g natriumklorid (3.4),
idet der tilsættes 5 ml saltsyre (3.1); fyld op til 1 liter med vand og
homogenisér. Opbevar opløsningen i plastikflasker. 1 ml af denne opløs-
ning indeholder 1,00 mg natrium.
4.Apparatur
4.1. Foraskningsdigler af platin, kvarts eller porcelæn, eventuelt forsynet
med låg.
4.2. Elektrisk muffelovn med termostat.
4.3. Flammefotometer.
5.Fremgangsmåde
5.1. Analyse af prøven
Afvej 10 g af prøven med 10 mg nøjagtighed i en foraskningsdigel og
forasksubstansen ved 450º C i tre timer. Undgå overophedning (antæn-
delse). Efter afkøling overføres foraskningsresten kvantitativt ved hjælp
af 250-300 ml vand, derefter af 50 ml saltsyre (3.1), i en 500 ml-
målekolbe. Efter at en eventuel kuldioxydudvikling er ophørt, opvarmes
opløsningen og opbevares i to timer ved en temperatur på ca. 90º C, idet
den omrystes fra tid til anden. Lad den afkøle til rumtemperatur, fyld
den op til stregen med vand, omryst den og filtrér. Påfyld en 100 ml-
målekolbe en alikvot del af filtratet, som indeholder højst 1,0 mg
natrium, tilsæt 10,0 ml stødpudeopløsning (3.5), fyld op til stregen med
vand og homogenisér. Ved højere natriumindhold må analyseopløs-
ningen fortyndes i passende forhold, før der tilsættes
stødpudeopløsning. Følgende tabel anføres til orientering vedrørende en
analyseprøve på ca. 10 g:
Prøvens formodede natriumindhold
(% Na)Fortyndingsforhold Oplosningens alikvotte del i ml
indtil 0,1 — 50
0,1 til 0,5 — 10
0,5 til 1,0 — 5
1,0 til 5,0 1: 10 105,0 til 10,0 1: 10 5
10,0 til 20,0 1: 20 5
Udfør målingen ved flammefotometri ved en bølgelængde på 589 nm.
Beregn resultatet ved hjælp af standardkurven.
5.2. Standardkurven
Påfyld en 250 ml-målekolbe nøjagtigt 10 ml af standardopløsningen
(3.6), fyld op til stregen med vand og homogenisér. Påfyld med pipette
100 ml-målekolbe 5, 10, 15, 20 og 25 ml af denne opløsning, svarende
henholdsvis til natriummængder på 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 og 1,0 mg. Supplér
rækken med en kontrolkolbe uden standardopløsning. I hver kolbe
tilsættes 10,0 ml stødpudeopløsning (3.5); der fyldes op til stregen med
vand, og der homogeniseres. Udfør de under 5.1 angivne målinger. Stan-
dardkurvens forløb er i almindelighed lineær indtil en koncentration af
1 mg natrium i 100 ml opløsning.
6.Beregning af resultaterne
Udtrykresultatet i procent af prøven.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 17
▼B
7.Bemærkninger
7.1. Vedrørende de produkter, hvis indhold af natrium er større end 4%, er
det at foretrække at foraske substansen igennem to timer i en digel
forsynet med et låg. Tilsæt efter afkøling vand, opslem remanensen vedomrøring med en platintråd, tør og foraskpå ny igennen to timer i
diglen med låg.
7.2. Hvis produktet udelukkende består af mineralstoffer, opløses prøven
uden forudgående foraskning.
12.BESTEMMELSE AF SUKKER
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme reducerende sukker og totalsukker efter
invertering, udtrykt i glukose eller ved omregning med faktoren 0,95 i sakka-
rose. Metoden finder anvendelse på foderblandinger. Der er fastsat særlige
metoder for andre foderstoffer. Eventuelt må laktosen bestemmes særskilt,
og der må tages hensyn hertil ved beregningen af resultaterne.
2.Princip
Sukkeret opløses i fortyndet ætanol; opløsningen klares ved hjælp af Carrez-
reagenserne I og II. Efter afdampning af ætanol foretages bestemmelserne før
og efter inverteringen efter Luff-Schoorlmetoden.
3.Reagenser
3.1. Ætanol 40% (v/v), d: 0,948 ved 20º C, indstillet på fenolftaleins
omslagspunkt.
3.2. Carrez-opløsning I: Opløs i vand 24 g zinkacetat Zn (CH
3COO)2·2 H2O
og 3 g iseddike. Fyld op til 100 ml med vand.
3.3. Carrez-opløsning II: Opløs i vand 10,6 g kaliumferrocyanid, K4Fe
(CN6)· 3H2O. Fyld op til 100 ml med vand.
3.4. Metylorangeopløsning 0,1 % (p/v).
3.5. Saltsyre 4 N.
3.6. Saltsyre 0,1 N.3.7. Natriumhydroxydopløsning 0,1 N.
3.8. Reagens efter Luff-Schoorl:
Hæld under forsigtig omrystning citronsyreopløsningen (3.8.2) i
natriumkarbonatopløsningen (3.8.3). Tilsæt derefter kobbersulfatopløs-
ningen (3.8.1) og fyld op til 1 liter med vand. Lad den stå natten over
og filtrér. Kontroller normaliteten af den således opnåede reagens (Cu
0,1 N; Na
2CO32 N). Opløsningens pH-værdi skal være ca. 9,4.
3.8.1. Kobbersulfatopløsning: Opløs 25 g kobbersulfat p.a., CuSO4·5 H2O, frit for jern i 100 ml vand.
3.8.2. Citronsyreopløsning: Opløs 50 g citronsyre p.a., C6H8O7·H2O, i
50 ml vand.
3.8.3. Natriumkarbonatopløsning: Opløs 143,8 g vandfrit natriumkar-
bonat p.a. i ca. 300 ml varmt vand. Lad afkøle.
3.9. Natriumthiosulfatopløsning 0,1 N.3.10. Stivelsesopløsning: 5 g opløselig stivelse tilsættes 30 ml vand og
opblandes i 1 liter kogende vand. Der koges i tre minutter, lad afkøle
og tilsæt eventuelt 10 mg merkurijodid som konserveringsmiddel.
3.11. Svovlsyre 6 N.
3.12. Kaliumjodidopløsning på 30% (p/v).3.13. Pimpstengranulater udkogt i saltsyre, vasket med vand og tørret.
3.14. Isopentanol.
4.Apparatur
Mekanisk rysteapparat: ca. 35-40 omdrejninger i minuttet.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 18
▼B
5.Fremgangsmåde
5.1. Oplosning
Afvej 2,5 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og kom den i en 250 ml-
målekolbe. Tilsæt 200 ml ætanol (3.1) og bland i 1 time i rysteapparatet.
Tilsæt 5 ml af Carrez-opløsningen I (3.2) og omryst i et minut. Tilsæt
derefter 5 ml Carrez-opløsning II (3.3) og omryst på ny i et minut.
Fyld op til stregen med ætanol (3.1), homogenisér og filtrér. Udtag
200 ml af filtratet og inddamp til ca. halvdelen af volumenet, hvorved
størstedelen af ætanolen fordamper. Overfør kvantitativt fordampnings-
resten ved hjælp af varmt vand i en 200 ml-målekolbe, afkøl, fyld op
til stregen med vand, homogenisér, og, om nødvendigt, filtrér. Denne
opløsning benyttes til bestemmelsen af reducerende sukker samt, efter
invertering, til bestemmelsen af totalsukker.
5.2. Bestemmelse af reducerende sukker
Udtag med pipette en mængde opløsning, der ikke overstiger 25 ml, og
som indeholder under 60 mg reducerende sukker, udtrykt i glukose. Fyld
om nødvendigt op til 25 ml med destilleret vand og bestem indholdet af
reducerende sukker efter Luff-Schoorl. Resultatet udtrykkes i procent
glukose.
5.3. Bestemmelse af totalsukker efter invertering
Udtag med pipette 50 ml opløsning, der hældes i en 100 ml-målekolbe.
Tilsæt nogle dråber metylorangeopløsning (3.4) og derpå, forsigtigt og
under stadig omrystning, saltsyre 4 N (3.5) indtil et tydeligt omslag til
rødt. Tilsæt 15 ml saltsyre 0,1 N (3.6), anbring kolben i et vandbad i
stærk kogning og lad den stå der i 30 minutter. Afkøl hurtigt til ca. 20º
C og tilsæt 15 ml natriumhydroxydopløsning 0,1 N (3.7). Fyld op til
100 ml med vand og homogenisér. Udtag en mængde, der ikke over-
stiger 25 ml, og som indeholder mindre end 60 mg reducerende sukker,
udtrykt i glukose. Fyld om nødvendigt op til 25 ml med destilleret vand
og bestem indholdet af reducerende sukker efter Luff-Schoorl. Resultatet
udtrykkes i procent glukose eller ved at multiplicere med faktoren 0,95 i
sakkarose.
5.4. Titrering efter Luff-Schoorl
Udtag med pipette 25 ml af reagensen efter Luff-Schoorl (3.8) og hæld
dem i en 300 ml-Erlenmeyerkolbe; tilsæt 25 ml, der skal udmåles nøjag-
tigt, af den klarede sukkeropløsning. Tilsæt to pimpstengranulater (3.13),
opvarm under omrystning med hånden over fri flamme af middelhøjde
og bring væsken i kog på ca. to minutter. Anbring umiddelbart derefter
Erlenmeyerkolben på et metaltrådsdug, som er forsynet med et
asbesttrådnet med et hul af ca. 6 cm's diameter, og hvorunder man i
forvejen har tændt en flamme. Denne er afpasset således, at alene Erlen-
meyerkolbens bund opvarmes. Forbind dernæst kolben med en
tilbagestrømningskøler. Fra dette øjeblik lader man væsken koge i
nøjagtigt ti minutter. Afkøl umiddelbart derefter i koldt vand og titrér
ca. fem minutter senere som følger:
Tilsæt 10 ml kaliumjodidopløsning (3.12) og straks efter, men forsigtigt
(på grund af risikoen for dannelse af skum i stor mængde) 25 ml svovl-
syre 6 N (3.11). Titrer så med natriumthiosulfatopløsningen 0,1 N (3.9),
indtil der viser sig en matgul farve, tilsæt stivelse (3.10) som indikator
og gør titreringen færdig.
Foretag den samme titrering i en nøjagtigt udmålt blanding af 25 ml
reagens efter Luff-Schoorl (3.8) og 25 ml vand, efter at have tilsat
10 ml kaliumjodidopløsning (3.12) og 25 ml svovlsyre 6 N (3.11),
uden dog at bringe det i kog.
6.Beregning af resultaterne
Beregn ved hjælp af tabellen den mængde glukose i mg, der svarer til
forskellen mellem resultaterne af de to titreringer, udtrykt i ml natriumthio-
sulfatopløsning 0,1 N.
Udtrykresultatet i procent af prøven.
7.Specielle fremgangsmåder
7.1. Vej ved meget melasseholdige foderstoffer og andre lidet homogene
foderstoffer 20 g og anbring dem i en 1 liter-målekolbe med 500 ml
vand. Bland i en time i rysteapparatet. Klar ved hjælp af Carrez-reagen-
serne I (3.2) og II (3.3), som beskrevet under 5.1, idet der dog benyttes
en fire gange større mængde af hver reagens. Fyld op til stregen med
80%'s ætanol (v/v).1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 19
▼B
Homogeniser og filtrer. Afdamp ætanolen som beskrevet ved 5.1. Hvis
der ikke findes dekstrineret stivelse, fyld op med destilleret vand.
7.2. Ved melasse og ublandede foderstoffer, der er sukkerrige, men praktisk
talt stivelsesfri (johannesbrød, tørrede sukkerroesnitter, o.s.v.) vejes 5 g,
der kommes i en 250 ml-målekolbe, hvorefter der tilsættes 200 ml
destilleret vand og blandes i en time eller mere, om nødvendigt, i
rysteapparatet. Klar dernæst ved hjælp af Carrez-reagenserne I (3.2) og
II (3.3), som beskrevet under 5.1. Fyld op til stregen med vand, homo-
genisér og filtrér. Benyt ved bestemmelsen af totalsukker
fremgangsmåden, som er beskrevet under 5.3.
8.Bemærkninger
8.1. Det anbefales at tilsætte ca. 1 ml isopentanol (3.14) (uden hensyntagen
til volumenet), før kogning med Luff-Schoorl-reagensen for at undgå
skumdannelse.
8.2. Forskellen mellem indholdet af totalsukker efter invertering, udtrykt i
glukose, og indholdet af reducerende sukker, udtrykt i glukose, giver,
multipliceret med 0,95, procentindholdet af sakkarose.
8.3. For at bestemme indholdet af reducerende sukker, med undtagelse af
laktose, kan der anvendes to metoder:
8.3.1. For at foretage en omtrentlig beregning multiplicerer man med
0,675 det ved en separat bestemmelse konstaterede indhold af
laktose, og man trækker det fundne resultat fra indholdet af redu-
cerende sukker.
8.3.2. For at foretage en præcis beregning af det reducerende sukker,
med undtagelse af laktosen, er det nødvendigt at lægge den
samme analyseprøve til grund ved de to definitive bestemmelser.
Den ene analyse udføres på en del af opløsningen, der opnås efter
5.1, den anden på en del af opløsningen, der opnås ved bestem-
melsen af laktose efter den hertil fastlagte metode (efter gæring af
de andre sukkerarter og afklaring).
I begge tilfælde bestemmes det tilstedeværende indhold af sukker efter
Luff-Schoorl-metoden og beregnes i mg glukose. De to værdier trækkes
fra hinanden, og forskellen udtrykkes i procent af prøven.
EksempelDe to udtagne volumener svarer for hver bestemmelse til en analyse-
prøve på 250 mg.
I det første tilfælde forbruges der 17 ml natriumthiosulfatopløsning
0,1 N, hvad der svarer til 44,2 mg glukose; i det andet tilfælde forbruges
der 11 ml, hvad der svarer til 27,6 mg glukose.
Forskellen andrager 16,6 mg glukose.
Indholdet af reducerende sukker (uden laktose) beregnet som glukose er
altså:
4/C216;6
10¼6;64%
Tabel over værdierne for 25 ml reagens efter Luff-Schoorl
ml Na2S2O30,1 N, to minutters opvarmning, ti minutters kogning
Na2S2O30,1 NGlukose, fruktose, inver-
teret sukker
C6H12O6Laktose
C12H22O11Maltose
C12H22O11Na2S2O30,1 N
ml mg forskel mg forskel mg forskel ml
1 2,4 2,4 3,6 3,7 3,9 3,9 1
2 4,8 2,4 7,3 3,7 7,8 3,9 23 7,2 2,5 11,0 3,7 11,7 3,9 3
4 9,7 2,5 14,7 3,7 15,6 4,0 4
5 12,2 2,5 18,4 3,7 19,6 3,9 56 14,7 2,5 22,1 3,7 23,5 4,0 67 17,2 2,6 25,8 3,7 27,5 4,0 7
8 19,8 2,6 29,5 3,7 31,5 4,0 8
9 22,4 2,6 33,2 3,8 35,5 4,0 91971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 20
▼B
Na2S2O30,1 NGlukose, fruktose, inver-
teret sukker
C6H12O6Laktose
C12H22O11Maltose
C12H22O11Na2S2O30,1 N
ml mg forskel mg forskel mg forskel ml
10 25,0 2,6 37,0 3,8 39,5 4,0 10
11 27,6 2,7 40,8 3,8 43,5 4,0 11
12 30,3 2,7 44,6 3,8 47,5 4,1 12
13 33,0 2,7 48,4 3,8 51,6 4,1 1314 35,7 2,8 52,2 3,8 55,7 4,1 1415 38,5 2,8 56,0 3,9 59,8 4,1 15
16 41,3 2,9 59,9 3,9 63,9 4,1 16
17 44,2 2,9 63,8 3,9 68,0 4,2 1718 47,1 2,9 67,7 4,0 72,2 4,3 18
19 50,0 3,0 71,7 4,0 76,5 4,4 19
20 53,0 3,0 75,7 4,1 80,9 4,5 2021 56,0 3,1 79,8 4,1 85,4 4,6 21
22 59,1 3,1 83,9 4,1 90,0 4,6 22
23 62,2 88,0 94,6 23
13.BESTEMMELSE AF THEOBROMIN
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af theobromin i biprodukterne
fra forarbejdning af kakaobønner.
2.Princip
Theobromin udtrækkes med kloroform. Ekstrakten inddampes til tørhed,
opløses i vand og behandles med et bestemt volumen sølvnitratopløsning.
Den frigjorte salpetersyre titreres med en natriumhydroxydopløsning.
3.Reagenser
3.1. Kloroform p.a.
3.2. Ammoniakopløsning, d: 0,958.
3.3. Natriumsulfat p.a., vandfrit.
3.4. Natriumhydroxydopløsning 0,1 N.
3.5. Sølvnitratopløsning 0,1 N.
3.6. 1%'s ætanoliskfenolrødtopløsning (p/v).
3.7. Diætylæter.
4.Apparatur
500 ml-ståkolbe med sleben prop.
5.Fremgangsmåde
Afvej en analyseprøve på højst 10 g med 1 mg nøjagtighed, som ikke inde-
holder mere end 80 mg theobromin. Anbring prøveanalysen i en 500 ml-
ståkolbe med sleben prop, tilsæt 270 ml kloroform (3.1) og 10 ml ammonia-kopløsning (3.2). Sæt proppen i kolben og omryst den kraftigt i fem minutter.
Tilsæt derefter 12 g vandfrit natriumsulfat (3.3), omryst på ny og lad den
henstå indtil den næste dag. Filtrér i en 500 ml-Erlenmeyerkolbe og vask
remanensen med 100 ml kloroform (3.1). Afdestillér opløsningsmidlet og
fjern de sidste spor heraf over et kogende vandbad. Bland ekstrakten med
50 ml vand og bring den i kog.
Afkøl og neutralisér nøjagtigt med natriumhydroxydopløsningen (3.4) efter
tilsætning af 0,5 ml fenolrødtopløsning (3.6). Tilsæt derpå 20 ml sølvnitrato-
pløsning (3.5). Titrér den frigjorte salpetersyre med
natriumhydroxydopløsningen (3.4) indtil indikatorens omslag (pH 7,4).
6.Beregning af resultaterne
1 ml Na OH 0,1 N svarer til 18 mg theobromin.
Udtrykresultatet i procent af prøven.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 21
▼B
7.Bemærkning
De produkter, hvis indhold af råfedt er større end 8%, skal forinden affedtes
ved en seks timers ekstraktion med petroleumsæter (Kp. 40º C).
14.BESTEMMELSE AF URINSTOF
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af urinstof i foderstoffer.
2.Princip
Prøven opslemmes i vand under tilsætning af et klaringsmiddel. Suspensi-
onen filtreres. Filtratets indhold af urinstof bestemmes, efter tilsætning af 4-
dimetylaminobenzaldehyd (4-DMAB), ved måling af ekstinktionen ved en
bølgelængde af 420 nm.
3.Reagenser
3.1. 4-dimetylaminobenzaldehydopløsning: Opløs 1,6 g og 4-DMAB i 100 ml
96%'s ætanol p.a. og tilsæt 10 ml saltsyre p.a. (D: 1,19). Denne reagens
kan højst holde sig i to uger.
3.2. Carrez-opløsning I: Opløs i vand 24 g zinkacetat, Zn (CH3COO)2·2 H2O
og 3 g iseddike. Fyld op til 100 ml med vand.
3.3. Carrez-opløsning II: Opløs i vand 10,6 g kaliumferrocyanid, K4Fe
(CN)6·3 H2O. Fyld op til 100 ml med vand.
3.4. Aktivt kul p.a., der ikke adsorberer urinstoffet (skal kontrolleres).
3.5. 0,1%'s urinstofopløsning p.a. (p/v).
4.Apparatur
4.1. Mekanisk rysteapparat: ca. 35-40 omdrejninger i minuttet.
4.2. Reagensglas: 160 × 16 mm, med slebne propper.4.3. Spektrofotometer.
5.Fremgangsmåde
5.1. Analyse af prøven
Afvej 2 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og anbring dem med 1 g
aktivt kul (3.4) i en 500 ml-målekolbe. Tilsæt 400 ml vand og 5 ml af
Carrez-opløsningerne I (3.2) og II (3.3). Bland væsken i 30 minutter i
rysteapparatet. Fyld op til stregen med vand, omryst og filtrér.
Udtag med pipette 5 ml af de klare og farveløse filtrater, hæld dem i
reagensglassene med sleben prop, tilsæt 5 ml 4-DMAB-opløsning (3.1)
og bland. Anbring glassene i et vandbad ved 20º C. Mål efter 15
minutter ekstinktionen i prøveopløsningen i spektrofotometret ved
420 nm i sammenligning med reagensernes blindforsøgopløsning.
5.2. Indstillingskurve
Udtag volumener på 1, 2, 4, 5 og 10 ml af urinstofopløsningen (3.5),
hæld dem i 100 ml-målekolber og fyld op til stregen med vand. Udtag
5 ml af hver opløsning, tilsæt hver af dem 5 ml 4-DMAB-opløsning
(3.1), homogenisér og mål ekstinktionen, som angivet ovenfor, ved
sammenligning med en kontrolopløsning, som indeholder 5 ml 4-
DMAB og 5 ml vand, men uden urinstof. Tegn standardkurven.
6.Beregning af resultaterne
Bestem mængden af urinstof i analyseprøven i forhold til standardkurven.
Udtrykresultatet i procent af prøven.
7.Bemærkninger
7.1. Hvis indholdet af urinstof er større end 3%, nedsæt analyseprøven til 1 g
eller fortynd den oprindelige opløsning så meget, at der ikke er mere
end 50 mg urinstof i 500 ml.
7.2. Hvis indholdet af urinstof er ringe, forøg analyseprøven i det omfang,
filtratet vedbliver at være klart og farveløst.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 22
▼B
7.3. Hvis prøven indeholder simple kvælstofforbindelser, som for eksempel
aminosyrer, anbefales det at foretage målingen af ekstinktionen ved
435 nm.
15.BESTEMMELSE AF ALKALOIDER I LUPINER
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af alkaloider i lupinfrø.
2.Princip
Alkaloiderne opløses i en blanding af diætylæter og kloroform og udtrækkes
med saltsyre. Alkaloiderne udfældes ved hjælp af kiselwolframsyre; bund-
faldet foraskes og remanensen vejes.
3.Reagenser
3.1. Diætylæter.3.2. Kloroform.
3.3. Natriumhydroxydopløsning 4 N.
3.4. Saltsyre 0,3 N.3.5. Natriumklorid p.a.
3.6. 10%'s kiselwolframsyreopløsning (p/v), Si O
2·12 WO3·26 H2O.
4.Apparatur
4.1. Mekanisk røreapparat.4.2. Foraskningsdigler af platin, kvarts eller porcelæn.
4.3. Elektrisk muffelovn.
5.Fremgangsmåde
Afvej 15 g af prøven med 5 mg nøjagtighed og hæld dem i en ca. 200 ml-
beholder, forsynet med en sleben prop (f.eks. skilletragt). Tilsæt 100 ml
diætylæter (3.1) og 50 ml kloroform (3.2), der skal være nøjagtigt afmålte,
og dernæst, ved hjælp af en inddelt burette, 10 ml natriumhydroxydopløsning
(3.3). Omryst kraftigt for at undgå dannelse af klumper. Omryst igen flere
gange og lad beholderen stå til den følgende dag. Hvis den øverste fase
ikke er fuldstændig klar, tilsæt nogle dråber vand. Filtrér æter-kloroform-
laget. Hæld 50 ml filtrat i en 50 ml-målekolbe og omhæld dem kvantitativt
ved hjælp af 50 ml diætylæter (3.1) i en skilletragt til 150 ml. Der udtrækkes
3 gange efter hinanden med 20 ml saltsyre (3.4), dekantér og opfang syreek-
strakten efter hver ekstraktion. Saml syreekstrakterne i et 250 ml-bægerglas
og befri dem for de sidste spor af æter og af kloroform ved at varme lidt
op. Tilsæt ca. 1 g natriumklorid (3.5), lad afkøle og udfæld alkaloiderne
med kiselwolframsyreopløsningen (3.6). Omrør mekanisk i 30 minutter. Lad
væsken stå natten over, filtrér gennem et askefrit filter og vask bundfaldet
med to gange 10 ml og så med to gange 5 ml saltsyre (3.4).
Anbring filtret, som indeholder bundfaldet, i en foraskningsdigel og forask
ved 900º C. Lad afkøle og vej.
6.Beregning af resultaterne
Indholdet af alkaloider i analyseprøven fås ved at multiplicere vægten af
asken med faktoren 0,2.
Udtrykresultatet i procent af prøven.
16.BESTEMMELSE AF UREASEAKTIVITETEN I SOJAPRODUKTER
1.Formål og anvendelsesområde
Metoden gør det muligt at bestemme aktiviteten af urease i sojaprodukterne
og at påvise en utilstrækkelig opvarmning af disse produkter.
2.Princip
Ureaseaktiviteten bestemmes ved den mængde ammoniakkvælstof, der
frigøres fra en urinstofopløsning ved indvirkning af 1 gram af stoffet i 1
minut ved 30º C.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 23
▼B
3.Reagenser
3.1. Saltsyre 0,1 N.
3.2. Natriumhydroxydopløsning 0,1 N.3.3. Fosfat-stødpudeopløsning 0,05 M indeholdende i 1000 ml 4,45 g sekun-
dært natriumfosfat (Na
2HPO4·2 H2O) og 3,40 g primært kaliumfofat
(KH2PO4).
3.4. Urinstof-stødpudeopløsning, friskfremstillet og indeholdende 30,0 g
urinstof pr. 1.000 ml stødpudeopløsning (3.3); pH 6,9-7,0.
4.Apparatur
4.1. Apparat til potentiometrisktitrering eller meget fintmærk ende pH-meter
(0,02 pH) med magnetiskrører.
4.2. Vandbad forsynet med termostat, indstillet på nøjagtigt 30º C.
4.3. Reagensglas: 150 × 18 mm med slebne propper.
5.Fremgangsmåde
Knus (i en kaffemølle f.eks.) ca. 10 g af prøven således, at den kan gå
igennem en sigte med en maskevidde på 0,2 mm. Afvej i et reagensglas
med sleben prop, 0,2 g af den knuste prøve med 1 mg nøjagtighed og tilsæt
10 ml urinstof-stødpudeopløsning (3.4). Sæt straks proppen i og omryst kraf-
tigt. Anbring glasset i det til nøjagtigt 30º C indstillede vandbad og lad det
stå der i nøjagtigt 30 minutter. Tilsæt umiddelbart derefter 10 ml saltsyre
0,1 N (3.1), afkøl hurtigt til 20º C og omhæld indholdet af reagensglasset
kvantitativt i en titreringsbeholder, idet der skylles to gange med 5 ml vand.
Titrér straks og hurtigt ved hjælp af natriumhydroxydopløsningen 0,1 N (3.2)
elektrometrisk med en glaselektrode indtil pH 4,7.
Udfør et blindforsøg på følgende måde:
Fyld hurtigt i et reagensglas med sleben prop først en analyseprøve på 0,2 g,
afvejet med 1 mg nøjagtighed, dernæst 10 ml saltsyre 0,1 N (3.1) og endelig
10 ml urinstof-stødpudeopløsning (3.4). Afkøl straks derefter glasset i isvand
og lad det henstå i 30 minutter. Omhæld dernæst på de ovenfor angivne
betingelser indholdet af reagensglasset i titreringsbeholderen og titrér ved
hjælp af natriumhydroxydopløsningen 0,1 N (3.2) indtil pH 4,7.
6.Beregning af resultaterne
Ureaseaktiviteten angives ved følgende formel:
mg N
g min :ved 30º C ¼1;4b/C0a ðÞ
30/C1E
i hvilken a = ml natriumhydroxydopløsning 0,1 N forbrugt af analyse-
prøven.
b = ml natriumhydroxydopløsning 0,1 N forbrugt ved blindfor-
søget.
E = analyseprøven i g.
7.Bemærkninger
7.1. Metoden passer til en ureaseaktivitet, der kan nå op på 1 mg N/g min.
ved 30º C. Ved produkter med højere aktivitet kan analyseprøven
nedskæres til 50 mg.
7.2. De produkter, hvis indhold af råfedt overstiger 10%, skal forinden
affedtes ved kold ekstraktion.1971L0250 — DA — 19.08.1981 — 001.001 — 24