Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
"BRÅDETS DIREKTIV93/16/EØF
af 5. april 1993
om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser,
certifikater og andre kvalifikationsbeviser
(EFT L 165 af 7.7.1993, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. Side dato
"M1 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/50/EF af 6. oktober
1997 L 291 35 24.10.1997
Ændret ved:
"A1 Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C 241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.19951993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 1
RÅDETS DIREKTIV93/16/EØF
af 5. april 1993
om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig
anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske
Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 49, artikel 57, stk. 1, og stk. 2,
første og tredje punktum, samt artikel 66,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
i samarbejde med Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
og
ud fra følgende betragtninger:
Rådets direktiv 75/362/EØF af 16. juni 1975 om gensidig anerkendelse
af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for læger
omfattende foranstaltingner, som skal lette den faktiske udøvelse af
retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser (3), og Rådets
direktiv 75/363/EØF af 16. juni 1975 om samordning af de administrativt
eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som læge (4) er ved
flere lejligheder ændret væsentligt; de bør derfor for forenklingens og
klarhedens skyld kodificeres; det er desuden hensigtsmæssigt, når disse
tekster samles i én tekst, at indarbejde Rådets direktiv 86/457/EØF af 15.
september 1986 om en særlig uddannelse til alment praktiserende
læge (5) i denne;
i henhold til Traktaten er enhver nationalitetsbegrundet forskelsbehand-
ling på området etablering og tjenesteydelse forbudt fra overgangs-
periodens udløb; det således gennemførte princip for behandling efter
nationalitet vedrører navnlig udstedelse af en eventuelt fornøden
tilladelse til at optage og udøve virksomhed som læge, samt indskrivning
eller optagelse i faglige organer;
det forekommer dog tilrådeligt at fastsætte visse bestemmelser, som skal
lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af
tjenesteydelser på det lægelige område;
i henhold til Traktaten må medlemsstaterne ikke yde nogen form for
støtteforanstaltninger, som vil kunne fordreje betingelserne for eta-
bleringsvilkårene;
Traktatens artikel 57, stk. 1, foreskriver, at der skal vedtages direktiver
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser; dette direktiv sigter mod anerkendelse af eksa-
mensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som giver
adgang til at udøve virksomhed som læge, samt eksamensbeviser,
certifikater og andre kvalifikationsbeviser for speciallæger;
hvad angår uddannelsen af speciallæger bør der gennemføres en gensidig
anerkendelse af kvalifikationsbeviser, såfremt disse, uden at være en
betingelse for adgangen til at optage og udøve virksomhed som
speciallæge, dog udgør en betingelse for benyttelsen af en special-
lægetitel;!B
(1) EFT nr. C 125 af 18. 5. 1992, s. 170, og EFT nr. C 72 af 15. 3. 1993,
(2) EFT nr. C 98 af 24. 4. 1992, s. 6.
(3) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv
90/658/EØF (EFT nr. L 353 af 17. 12. 1990, s. 73).
(4) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 14. Direktivet er senest ændret ved direktiv
90/658/EØF (EFT nr. L 353 af 17. 12. 1990, s. 73).
(5) EFT nr. L 267 af 19. 9. 1986, s. 26.1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 2
udviklingen i medlemsstaternes lovgivning har gjort det nødvendigt at
foretage en række tekniske ændringer for bl.a. at tage hensyn til
ændringer af benævnelserne på eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser vedrørende disse erhverv eller af benævnelserne på
visse lægespecialer samt for at tage hensyn til, at man i visse
medlemsstater har oprettet nye lægespecialer eller har afskaffet tidligere
specialer;
der bør fastsættes bestemmelser vedrørende erhvervede rettigheder for de
eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for læger,
som medlemsstaterne har udstedt for uddannelser, der er påbegyndt
inden datoen for nærværende direktivs iværksættelse;
da et direktiv om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser ikke
nødvendigvis medfører, at de uddannelser, som disse eksamensbeviser
vedrører, er fuldstændig ens, bør der, hvad angår benyttelsen af titler på
grundlag af uddannelser, kun gives tilladelse til benyttelse af disse på
sproget i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland;
for at lette de nationale myndigheders anvendelse af dette direktiv kan en
medlemsstat foreskrive, at de begunstigede, der opfylder de i dette
direktiv krævede uddannelsesbetingelser, sammen med deres uddannel-
sesbevis skal forelægge et certifikat, som er udstedt af de kompetente
myndigheder i hjemlandet eller det seneste opholdsland, og som
attesterer, at disse beviser virkelig er de i direktivet omhandlede;
dette direktiv ændrer ikke medlemsstaternes ved lov eller administrativt
fastsatte bestemmelser, som forbyder eller stiller visse betingelser for
selskabers udøvelse af lægevirksomhed;
ved udførelse af tjenesteydelser udgør det krav om indskrivning eller
optagelse i faglige organer, der er knyttet til udøvelse af en virksomhed
af regelmæssig og varig karakter i værtslandet, ubestrideligt en ulempe
for tjenesteyderen på grund af hans virksomheds midlertidige karakter;
kravet bør derfor frafaldes; i så fald må tilsynet med den faglige
disciplin, der henhører under disse faglige organers kompetence,
imidlertid sikres; i dette øjemed bør det med forbehold af artikel 62 i
Traktaten foreskrives, at der kan pålægges den begunstigede en
indberetningspligt over for de kompetente myndigheder i den meldems-
stat, der er værtsland, vedrørende udførelsen af tjenesteydelser;
med hensyn til vandel og hæderlighed bør der skelnes mellem på den ene
side de krav, der kan stilles til en første adgang til erhvervet, og på den
anden side de krav, der kan stilles til udøvelsen af det;
med henblik på gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater
og andre kvalifikationsbeviser for speciallæger og for at sætte samtlige
udøvere af erhvervet, som er statsborgere i medlemsstaterne, på
nogenlunde lige fod inden for Fællesskabet har en vis samordning af
uddannelsesbetingelserne for speciallæger vist sig at være nødvendig;
der bør derfor fastsættes visse minimunskriterier både for adgangen til
speciallægeuddannelsen, dennes minimumsvarighed, undervisningsfor-
men og stedet, hvor denne skal finde sted, samt for det tilsyn, den skal
undergives; disse kriterier vedrører kun specialer, der er fælles for alle
medlemsstaterne eller for to eller flere medlemsstater;
den samordning af udøvelsesbetingelserne, der er fastsat i dette direktiv,
udelukker ikke en senere samordning;
i øvrigt er det nu stort set almindeligt erkendt, at der er behov for en
særlig uddannelse for alment praktiserende læger, som skal sætte dem i
stand til bedre at varetage de opgaver, der påhviler dem; disse opgaver,
der i høj grad er baseret på lægens personlige kendskab til patienternes
miljø, består i at rådgive disse om sygdomsforebyggelse og om
helbredsbeskyttelse på grundlag af dette kendskab samt i at give dem
den relevante behandling;
dette behov for en særlig uddannelse inden for almen medicin er bl.a.
opstået som følge af udviklingen inden for lægevidenskaben, der har
medført, at afstanden mellem undervisningen og den medicinske
forskning på den ene side og virket som alment praktiserende læge på
den anden side er blevet stadig større, således at det ikke længere er!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 3
muligt at give en tilfredsstillende undervisning i væsentlige aspekter af
den almene medicin inden for den traditionelle lægevidenskabelige
grunduddannelse i medlemsstaterne;
ud over den umiddelbare fordel for patienterne erkendes det ligeledes, at
en bedre tilpasning af den alment praktiserende læge til hans specifikke
funktion vil bidrage til at forbedre behandlingssystemet, bl.a. ved at
fremme en mere selektiv anvendelse af speciallæger samt af laboratorier
og andre højt specialiserede institutter og afdelinger;
en forbedring af uddannelsen i almen medicin vil kunne øge den alment
praktiserende læges betydning;
selv om denne udvikling synes uomgængelig, forløber den dog ikke i
samme tempo i alle medlemsstaterne; uden at forcere den igangsværende
udvikling bør det tilstræbes, at der sker en etapevis tilnærmelse med
henblik på at sikre en relevant uddannelse af alle alment praktiserende
læger, der tilgodeser de særlige krav, som udøvelse af virksomhed som
alment praktiserende læge stiller;
for at sikre en gradvis gennemførelse af denne reform er det nødvendigt,
at der i hver medlemsstat i første fase indføres en særlig uddannelse til
alment praktiserende læge, som opfylder visse minimumskrav ud fra
både et kvalitativt og et kvantitativt synspunkt, og som supplerer den
minimunsgrunduddannelse, som læger skal have i medfør af nærværende
direktiv; det er ikke afgørende, om denne uddannelse i almen medicin
gives inden for eller uden for rammerne af den nationale medicinske
grunduddannelse; i anden fase bør det desuden fastsætes, at adgangen til
at udøve virksomhed som alment praktiserende læge inden for rammerne
af en social sikringsordning bør gøres betinget af, at den særlige
uddannelse til alment praktiserende læge er afsluttet; endelig bør der
senere fremsættes nye forslag med henblik på at fuldføre reformen;
dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til selv at udforme deres
nationale sociale sikringsordning og til at bestemme, hvilke aktiviteter
der skal udøves inden for rammerne af denne ordning;
den koordinering af minimumskravene til udstedelsen af eksamens-
beviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for den særlige
uddannelse til alment praktiserende læge, der gennemføres ved dette
direktiv, giver medlemsstaterne mulighed for gensidigt at anerkende
disse eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser;
i henhold til nærværende direktiv kan en værtsmedlemsstat ikke kræve,
at læger, der er i besiddelse af eksamensbeviser, der er erhvervet i en
anden medlemsstat og anerkendt i henhold til nærværende direktiv, skal
gennemgå en supplerende uddannelse for at kunne arbejde som læge
inden for rammerne af en social sikringsordning, selv om den kræver en
sådan uddannelse af indehavere af lægevidenskabelige eksamensbeviser,
der er erhvervet på dens eget område; denne virkning af nærværende
direktiv kan ikke, for så vidt angår adgangen til at udøve virksomhed
som alment praktiserende læge inden for rammerne af en social
sikringsordning, sættes ud af kraft inden den 1. januar 1995, som er
den dato, hvorefter alle medlemsstater i henhold til nærværende direktiv
kun må give tilladelse til udøvelse af virksomhed som alment
praktiserende læge inden for rammerne af en social sikringsordning til
læger, der har gennemgået den særlige uddannelse inden for almen
medicin; læger, der inden denne dato har etableret sig i henhold til
nærværende direktiv, skal have ret til fortsat at udøve virksomhed som
alment praktiserende læge inden for rammerne af værtslandets sociale
sikringsordning, selv om de ikke har gennemgået en særlig uddannelse
inden for almen medicin;
den samordning, som fastsættes i dette direktiv, vedrører erhvervs-
uddannelsen af læger; for så vidt angår uddannelsen er der for øjeblikket
i størstedelen af medlemsstaterne ingen forskel på uddannelsen af læger,
der ønsker at udøve deres virksomhed som lønmodtagere, og
uddannelsen af læger, der ønsker at virke som selvstændige; hvad angår
forskrifter vedrørende vandel og hæderlighed, faglig disciplin og
benyttelse af titler, bliver de pågældende forskrifter i de forskellige
medlemsstater anvedt på, aller kan de bringes til anvendelse på såvel
lønmodtagere som selvstændige; udøvelse af virksomhed som læge er i!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 4
samtlige medlemsstater betinget af besiddelse af et eksamensbevis,
certifikat eller andet kvalifikationsbevis for læger; denne virksomhed
udøves såvel af selvstændige som af lønmodtagere, eller endog af de
samme personer skiftevis som lønmodtager og som selvstændig i løbet af
deres faglige karriere; for i fuldt omfang at fremme den frie
bevægelighed for disse erhvervsudøvere inden for Fællesskabet fore-
kommer det således nødvendigt at udvide anvendelsen af dette direktiv
til også at gælde for læger, der er lønmodtagere;
nærværende direktiv må ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med
hensyn til de i bilag III, del B, anførte gennemførelsesfrister —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
Dette direktiv findet anvendelse på virksomhed som læge, som
statsborgere i medlemsstaterne udøver som lønmodtager eller som
selvstændig.
AFSNIT II
GENSIDIG ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVISER, CER-
TIFIKATER OG ANDRE KV ALIFIKATIONSBEVISER FOR
LÆGER
KAPITEL I
EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KV ALIFI-
KATIONSBEVISER FOR LÆGER
Artikel 2
Hver medlemsstat anerkender de eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser, der udstedes til medlemsstaternes statsborgere af
de øvrige medlemsstater i overensstemmelse med artikel 23, og som er
anført i artikel 3, ved at tildele dem den samme virkning på sit område
for så vidt angår adgang til og udøvelse af virksomhed som læge, som de
eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, den selv
udsteder.
Artikel 3
De i artikel 2 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser er følgende:
a)i Belgien:
»Diplôme légal de docteur en médicine, chirurgie et accouche-
ments — wettelijk diploma van doctor in de genees-, heel- en
verloskunde« (det lovhjemlede eksamensbevis for læger i medicin,
kirurgi og fødselshjælp), udstedt af universiteternes lægevidenskabe-
lige fakulteter eller af det centrale bedømmelsesudvalg eller statens
bedømmelsesudvalg for universitetsundervisning
b)i Danmark:
»Bevis for bestået lægevidenskabelig embedseksamen« (kandidat-
eksamen), udstedt af universiteternes lægevidenskabelige fakulteter
samt dokumentation udstedt af Sundhedsstyrelsen for gennemført
praktisk uddannelse
c)i Tyskland:
1. »Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung« (bevis for stats-
eksamen for læger), udstedt af de kompetente myndigheder, og!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 5
»Zeugnis über die Vorbereitungszeit als Medizinalassistent«
(certifikat, som bekræfter fuldførelse af turnusperioden som
assisterende læge), i det omfang den tyske lovgivning stadig
opretholder en sådan periode som supplement til lægeuddannel-
sen
2. »Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung« (bevis for stats-
eksamen for læger), der er udstedt af de kompetente myndig-
heder efter den 30. juni 1988, og »Bescheinigung über die
Ableistung der Tätigkeit als Arzt im Praktikum« (attest for
udøvelse af lægevirksomhed i en praktikantperiode)
d)i Grækenland:
»Πτυ/khiί/omikron Ιατρικής»( bevis for embedseksamen i medicin), udstedt
af:
— det medicinske fakultet ved et universitet, eller
— det sundhedsvidenskabelige fakultet, lægevidenskabelig afde-
ling, ved et universitet
e)i Spanien:
»Título de Licenciado en Medicina y Cirugía« (bevis for embeds-
eksamen i medicin og kirurgi), udstedt af ministeriet for undervis-
ning og videnskab eller af en universitetsrektor
f)i Frankrig:
1. »Diplôme d’Etat de docteur en médicine« (statens eksamens-
bevis for læger), udstedt af de lægevidenskabelige fakulteter
eller af universiteternes blandede lægevidenskabelige og farma-
kologiske fakulteter eller af universiteterne
2. »Diplôme d’université de docteur en médicine« (eksamensbevis
for læger) fra et universitet, i det omfang dette bevis stadfæster
det samme uddannelsesforløb som det, der er fastsat for statens
eksamensbevis for læger
g)i Irland:
»Primary qualification« (et certifikat, der bekræfter basiskund-
skaberne), udstedt i Irland efter bestået kvalificerende eksamen
afholdt for et kompetent bedømmelsesudvalg, ledsaget af et bevis for
erhvervet praktisk erfaring, tildelt af samme bedømmelsesudvalg,
der giver adgang til registrering som »fully registered medical
practitioner« (alment praktiserende læge)
h)i Italien:
»Diploma di laurea in medicina e chirurgia« (bevis for afsluttet
uddannelse i medicin og kirurgi), der er udstedt af universitetet og
ledsaget af »diploma di abilitazione all’esercizio della medicina e
chirurgia« (bevis for tilladelse til at udøve virksomhed inden for
medicin og kirurgi), udstedt af statens eksamenskommission
i)i Luxembourg:
»Diplôme d’Etat de docteur en médicine, chirurgie et accou-
chements« (statens eksamensbevis for læger i medicin, kirurgi og
fødselshjælp), udstedt af statens eksamenskomité og påtegnet af
undervisningsministeren, og »certificat de stage« (turnuscertificat),
påtegnet af sundhedsministeren
j)Nederlandene:
»Universitair getuigschrift van arts« (eksamensbevis for læger fra et
universitet)
k)i Portugal:
»Carta de curso de licenciatura em medicina« (bevis for medicinsk
embedseksamen), udstedt af et universitet, samt »Diploma compro-
vativo da conclusão do internato geral« (bevis for gennemført almen
turnustjeneste), udstedt af de kompetente myndigheder under
sundhedsministeriet!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 6
l)Det Forenede Kongerige:
»Primary qualification« (certifikat, der bekræfter basiskundskaber-
ne), udstedt i Det Forenede Kongerige efter bestået kvalificerende
eksamen afholdt for et kompetent bedømmelsesudvalg, ledsaget af et
bevis for erhvervet praktisk erfaring, tildelt af samme bedømmelses-
udvalg, der giver adgang til registrering som »fully registered
medical practitioner« (alment praktiserende læge)
m)i Østrig:
»Doktor der gesamten Heilkunde« (eksamensbevis for læger), som
udstedes af et medicinsk universitetsfakultet, og »Diplom über die
spezifische Ausbildung in der Allgemeinmedizin« (diplom for
særuddannelse i almen medicin) eller »Facharztdiplom« (special-
lægediplom), som udstedes af den kompetente myndighed
n)i Finland:
»todistus lääketieteen lisensiaatin tutkinnosta — bevis om medicine
licentiat examen« (bevis for medicinsk kandidateksamen), som
udstedes af et medicinsk universitetsfakultet, og et bevis for
gennemgået praktisk uddannelse, som udstedes af de kompetente
offentlige sundhedsmyndigheder
o)i Sverige:
»läkarexamen« (lægeeksamensbevis), som udstedes af et medicinsk
universitetsfakultet, og et bevis for gennemgået praktisk uddannelse,
der udstedes af den svenske sundheds- og socialstyrelse.
KAPITEL II
EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KV ALIFI-
KATIONSBEVISER FOR SPECIALLÆGER, SOM ER FÆLLES
FOR ALLE MEDLEMSSTATERNE
Artikel 4
Hver medlemsstat anerkender de eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser for speciallæger, der udstedes til medlemsstaternes
statsborgere af de øvrige medlemsstater i overensstemmelse med artikel
24, 25, 26 og 29, og som er anført i artikel 5, ved at tildele dem den
samme virkning på sit område som de eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser, den selv udsteder.
Artikel 5
1. De i artikel 4 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser er sådanne, som er udstedt af de i stk. 2 anførte
kompetente myndigheder eller organer, og som for den pågældende
speciallægeuddannelses vedkommende svarer til de benævnelser, der
anvendes i de forskellige medlemsstater, og som er gengivet i stk. 3.
2. De i stk. 1 nævnte eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser, udstedt af de kompetente myndigheder eller
organer, er følgende:
i Belgien:»Le titre d’agrégation en qualité de médicin spécialiste — erkennings-
titel van geneesheer specialist« (certifikat som speciallæge), udstedt af
den minister, der er kompetent med hensyn til folkesundheden
i Danmark:
Bevis for tilladelse til at betegne sig som speciallæge, udstedt af
Sundhedsstyrelsen
i Tyskland:»Fachärztliche Anerkennung« (den af »Landesärztekammern« (lægeor-
ganisationerne i delstaterne) udstedte speciallægeanerkendelse)!B
!A1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 7
i Grækenland:
»Τίτλ/omikronςΙατρικήςειδικ/omikronacuteτητας»( certifikat som speciallæge), udstedt af
»Ν/omikronµαρ/khiίες»( præfekturerne);
i Spanien:
»Título de Especialista« (certifikat som speciallæge), udstedt af
Ministeriet for Undervisning og Videnskab
i Frankrig:
— »Le certificat d’études spéciales de médecine« (certifikat for
uddannelse som speciallæge), udstedt af universiteternes lægeviden-
skabelige fakultet eller blandede lægevidenskabelige og farmakolo-
giske fakulteter eller af universiteterne
— »L ’attestation de médecin spécialiste qualifíe« (bevis som kvalifice-
ret speciallæge) udstedt af Lægerådet
— »Le certificat d’études spéciales de médecine« (certifikat for særlige
lægestudier) udstedt af universiteternes lægevidenskabelige fakultet
eller blandede lægevidenskabelige og farmakologiske fakulteter eller
beviser, der svarer dertil, udstedt efter undervisningsministeriets
bekendtgørelse;
— »le diplôme d’études spécialisées de médecine« (certifikat for
særlige lægestudier) udstedt af universiteterne
i Irland:»Certificate of specialist doctor« (certifikat som speciallæge), udstedt af
den kompetente myndighed, der er bemyndiget hertil af sundheds-
ministeriet
i Italien:
»Diploma di medico specialista« (diplom som speciallæge), udstedt af en
universitetsrektor
i Luxembourg:
»Le Certificat de médecin spécialiste« (certifikat som speciallæge),
udstedt af sundhedsministeriet efter udtalelse fra lægekollegiet
i Nederlandene:
— afgegeven »Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het
Specialistenregister« (certifikat om anerkendelse og indskrivning i
specialregistret, udstedt af »Specialisten-Registratiecommissie
(S.R.C.)« (Speciallægekommissionen))
— »Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Register van
Sociaal-Geneeskundigen« (certifikat om anerkendelse og indskriv-
ning i registret for læger med arbejdsmedicin som speciale, udstedt
af »Sociaal-Geneeskundigen Registratie-Commissie (S.G.R.C.)«
(kommissionen for læger med arbejdsmedicin som speciale))
i Portugal:»Grau de Assistente« (assistentgrad), udstedt af de kompetente
myndigheder under sundhedsministeriet, eller »Título de Especialista«
(certifikat som speciallæge), udstedt af lægestandens sammenslutning
i Det Forenede Kongerige:
»Certificate of completion of specialist training« (bevis for afsluttet
speciallægeuddannelse), udstedt af den dertil bemyndigede myndighed
i Finland:
»todistus erikoislääkärin tutkinnosta — betyg över specialläkarexamen«
(speciallægebevis), som udstedes af de kompetente myndigheder
i Sverige:
»bevis om specialistkompetens som läkare utfärdat av socialstyrelsen«
(speciallægebevis udfærdiget af socialstyrelsen), som udstedes af den
svenske sundheds- og socialstyrelse!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 8
i Østrig:
»Facharztdiplom« (speciallægediplom), som udstedes af de kompetente
myndigheder.
3. De benævnelser, der er gældende i medlemsstaterne, og som svarer
til de pågældende speciallægeuddannelser, er følgende:
—anæstesiologi:
Belgien: anesthésiologie / anesthesiologie
Danmark: anæstesiologi
Tyskland: Anästhesiologie
Grækenland: αναισθησι/omikronλ/omikronγία
Spanien: anestesiología y reanimaciónFrankrig: anesthésiologie — réanimation chirurgicale
Irland: anaesthetics
Italien: anestesia e rianimazione
Luxembourg: anesthésie-réanimation
Nederlandene: anesthesiologie
Portugal: anestesiologia
Det Forenede
Kongerige:anaesthetics
Finland: anestesiologia / anestesiologi
Sverige: anestesi och intensivvård
Østrig: Anästhesiologie und Intensivmedizin
—almen kirurgi:
Belgien: chirurgie / heelkunde
Danmark: kirurgi eller kirurgiske sygdomme
Tyskland: Chirurgie
Grækenland: /khiειρ/omikronυργική
Spanien: cirugía general y del aparato digestivo
Frankrig: chirurgie générale
Irland: general surgery
Italien: chirurgia generale
Luxembourg: chirurgie générale
Nederlandene: heelkundePortugal: cirurgia geral
Det Forenede
Kongerige:general surgery
Finland: kirurgia / kirurgi
Sverige: kirurgi
Østrig: Chirurgie
—neurokirurgi:
Belgien: neurochirurgie / neurochirurgie
Danmark: neurokirurgi eller kirurgiske nervesygdomme
Tyskland: Neurochirurgie
Grækenland: νευρ/omikron/khiειρ/omikronυργική
Spanien: neurocirugía
Frankrig: neurochirurgie
Irland: neurological surgery
Italien: neurochirurgiaLuxembourg: neurochirurgie
Nederlandene: neurochirurgie
Portugal: neurocirurgia
Det Forenede
Kongerige:neurological surgery
Finland: neurokirurgia / neurokirurgi!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 9
Sverige: neurokirurgi
Østrig Neurochirurgie
—gynækologi og obstetrik:
Belgien: gynécologie-obstétrique /
gynecologie-verloskunde
Danmark: gynækologi og obstetrik eller kvindesygdomme
og fødselshjælp
Tyskland: Frauenheilkunde und GeburtshilfeGrækenland: µαιευτική-γυναικ/omikronλ/omikronγία
Spanien: obstetricia y ginecología
Frankrig: gynécologie-obstétrique
Irland: obstretics and gynaecology
Italien: ostetricia e ginecologia
Luxembourg: gynécologie-obstétrique
Nederlandene: verloskunde en gynaecologiePortugal: ginecologia e obstetrícia
Det Forenede
Kongerige:obstetrics and gynaecology
Finland: naistentaudit ja synnytykset / kvinnosjukdomar
och förlossningar
Sverige: obstetrik och gynekologi
Østrig Frauenheilkunde und Geburtshilfe
—intern medicin:
Belgien: médicine interne / inwendige geneeskunde
Danmark: intern medicin eller medicinske sygdomme
Tyskland: Innere Medizin
Grækenland: παθ/omikronλ/omikronγία
Spanien: medicina interna
Frankrig: médicine interne
Irland: general (internal) medicine
Italien: medicina interna
Luxembourg: maladies internesNederlandene: inwendige geneeskunde
Portugal: medicina interna
Det Forenede
Kongerige:general medicine
Finland: sisätaudit / inremedicin
Sverige: internmedicin
Østrig: Innere Medizin
—oftalmologi:
Belgien: opthalmologie / oftalmologie
Danmark: oftalmologie eller øjensygdomme
Tyskland: Augenheilkunde
Grækenland: /omikronφθαλµ/omikronλ/omikronγία
Spanien: oftalmolgíaFrankrig: ophtalmologie
Irland: ophtalmology
Italien: oculistica
Luxembourg: ophtalmologie
Nederlandene: oogheelkunde
Portugal: oftalmologia!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 10
Det Forenede
Kongerige:ophthalmology
Finland: silmätaudit / ögonsjukdomar
Sverige: ögonsjukdomar (oftalmologi)
Østrig: Augenheilkunde und Optometrie
—oto-rhino-laryngologi:
Belgien: oto-rhino-laryngologie / otorhinolaryngologie
Danmark: oto-rhino-laryngologi eller
øre-næse-halssygdomme
Tyskland: Hals-Nasen-Ohrenheilkunde
Grækenland: ωτ/omikronριν/omikronλαρυγγ/omikronλ/omikronγία
Spanien: otorrinolaringología
Frankrig: oto-rhino-laryngologie
Irland: otolaryngology
Italien: otorinolaringoiatria
Luxembourg: oto-rhino-laryngologieNederlandene: keel-, neus- en oorheelkunde
Portugal: otorrinolaringologia
Det Forenede
Kongerige:otolaryngology
Finland korva-, nenä- ja kurkkutaudit / öron-, näs- och
strupsjukdomar
Sverige: öron-, näs- och halssjukdomar
(oto-rhino-laryngologi)
Østrig: Hals-, Nasen- und Ohrenkrankheiten
—pædiatri:
Belgien: pédiatrie / kindergeneeskunde
Danmark: pædiatri eller børnesygdomme
Tyskland: Kinderheilkunde
Grækenland: παιδιατρική
Spanien: pediatría y sus áreas específicas
Frankrig: pédiatrie
Irland: paediatricsItalien: pediatria
Luxembourg: pédiatrie
Nederlandene: kindergeneeskunde
Portugal: pediatria
Det Forenede
Kongerige:paediatrics
Finland: lastentaudit / barnsjukdomar
Sverige: barn- och ungdomsmedicinØstrig: Kinderheilkunde und Jugendheilkunde
—medicinske lungesygdomme:
Belgien: pneumologie / pneumologie
Danmark: medicinske lungesygdomme
Tyskland: Lungen- und BronchialheilkundeGrækenland: φυµατι/omikronλ/omikronγία-πνευµ/omikronν/omikronλ/omikronγία
Spanien: neumología
Frankrig: pneumologie
Irland: respiratory medicine
Italien: tisiologia e malattie dell’apparato respiratorio
Luxembourg: pneumo-phtisiologie
Nederlandene: longziekten en tuberculose
Portugal: pneumologia!B
!A1
!B
!A1
!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 11
Det Forenede
Kongerige:respiratory medicine
Finland: keuhkosairaudet / lungsjukdomar
Sverige: lungsjukdomar (pneumonologi)
Østrig: Lungenkrankheiten
—urologi:
Belgien: urologie / urologie
Danmark: urologi eller urinvejenes kirurgiske sygdomme
Tyskland: Urologie
Grækenland: /omikronυρ/omikronλ/omikronγία
Spanien: urología
Frankrig: chirurgie urologique
Irland: urology
Italien: urologiaLuxembourg: urologie
Nederlandene: urologie
Portugal: urologia
Det Forenede
Kongerige:urology
Finland: urologia / urologi
Sverige: urologi
Østrig: Urologie
—ortopædi:
Belgien: orthopédie / orthopedie
Danmark: ortopædisk kirurgi
Tyskland: Orthopädie
Grækenland: /omikronρθ/omikronπεδική
Spanien: traumatología y cirugía ortopédica
Frankrig chirurgie orthopédique et traumatologieIrland: orthopaedic surgery
Italien: ortopedia e traumatologia
Luxembourg: orthopédie
Nederlandene: orthopedie
Portugal: ortopedia
Det Forenede
Kongerige:orthopaedic surgery
Finland: ortopedia ja traumatologia / ortopedi och
traumatologi
Sverige: ortopediØstrig: Orthopädie und Orthopädische Chirurgie
—patologisk anatomi:
Belgien: anatomie pathologique / pathologische anatomie
Danmark: patologisk anatomi ag histologi eller
vævsundersøgelse
Tyskland: Pathologie
Grækenland: παθ/omikronλ/omikronγικήανατ/omikronµική
Spanien: anatomía patológica
Frankrig: anatomie et cytologie pathologique
Irland: morbid anatomy and histopathology
Italien: anatomia patologica
Luxembourg: anatomie pathologique
Nederlandene: pathologische anatomie!B
!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 12
Portugal: anatomia patológica
Det Forenede
Kongerige:morbid anatomy and histopathologi
Finland: patologia / patologi
Sverige: klinisk patologi
Østrig: Pathologie
—neurologi:
Belgien: neurologie / neurologie
Danmark: neuromedicin eller medicinske nervesygdomme
Tyskland: Neurologie
Grækenland: νευρ/omikronλ/omikronγία
Spanien: neurología
Frankrig: neurologie
Irland: neurologyItalien: neurologia
Luxembourg: neurologie
Nederlandene: neurologie
Portugal: neurologia
Det Forenede
Kongerige:neurology
Finland: neurologia / neurologi
Sverige: neurologi
Østrig: Neurologie
—psykiatri:
Belgien: psychiatrie / psychiatrie
Danmark: psykiatri
Tyskland: Psychiatrie
Grækenland: ψυ/khiιατρική
Spanien: psiquiatríaFrankrig: psychiatrie
Irland: psychiatry
Italien: psichiatria
Luxembourg: psychiatrie
Nederlandene: psychiatrie
Portugal: psiquiatria
Det Forenede
Kongerige:psychiatry
Finland: psykiatria / psykiatri
Sverige: psykiatriØstrig: Psychiatrie
4. Fortegnelsen i stk. 3 over benævnelser ændres efter proceduren i
artikel 44a, stk. 2.!B
!A1
!B
!A1
!B
!A1
!M11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 13
KAPITEL III
EKSAMENSBEVISER; CERTIFIKATER OG ANDRE KV ALIFI-
KATIONSBEVISER FOR SPECIALLÆGER; BENYTTET I TO
ELLER FLERE MEDLEMSSTATER
Artikel 6
Hver medlemsstat, i hvilken der findes ved lov eller administrativt
fastsatte bestemmelser på dette område, anerkender de eksamensbeviser,
certifikater og andre kvalifikationsbeviser for speciallæger, der udstedes
til medlemsstaternesstatsborgere af de øvrige medlemsstater i over-
ensstemmelse med artikel 24, 25, 27 og 29, og som er anført i artikel 7,
ved at tildele dem den samme virkning på sit område som de
eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, den selv
udsteder.
Artikel 7
1. De i artikel 6 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser er sådanne, som er udstedt af de i artikel 5, stk. 2,
anførte kompetente myndigheder eller organer, og som for den
pågældende speciallægeuddannelses vedkommende og for så vidt angår
de medlemsstater, i hvilke den findes, svarer til de i stk. 2 gengivne
benævnelser.
2. De benævnelser, der er gældende i medlemsstaterne, og som svarer
til de pågældende speciallægeuddannelser, er følgende:
—klinisk biologi:
Belgien: biologie clinique / klinische biologie
Spanien: análisis clínicos
Frankrig: biologie médicale
Italien: patologia diagnostica di laboratorio
Portugal: patologia clínica
Østrig: Medizinische Biologie
—blodtypeserologi:
Danmark: klinisk blodtypeserologi
Frankrig: hématologie
Luxembourg: hématologie biologique
Portugal: hematologia clínica
Finland: hematologiset laboratoriotutkimukseth /
ematologiska laboratorieundersökningar
—mikrobiologi — bakteriologi:
Danmark: klinisk mikrobiologi
Tyskland: Mikrobiologie und Infektionsepidemiologie
Grækenland: µικρ/omikron/betatwoι/omikronλ/omikronγία
Spanien: microbiología y parasitología
Irland: microbiology
Italien: microbiologia
Luxembourg: microbiologie
Nederlandene: medische microbiologieDet Forenede
Kongerige:medical microbiology
Finland: kliininen mikrobiologia / klinisk mikrobiologi
Sverige: klinisk bakteriologi
Østrig: Hygiene und Mikrobiologie!B
!A1
!B
!A1
!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 14
—klinisk kemi:
Danmark: klinisk kemi
Spanien: bioquímica clínica
Irland: chemical pathology
Luxembourg: chimie biologiqueNederlandene: klinische chemie
Det Forenede
Kongerige:chemical pathology
Finland: kliininen kemia / klinisk kemi
Sverige: klinisk kemi
Østrig: Medizinische und Chemische Labordiagnostik
—immunologi:
Spanien: inmunología
Irland: clinical immunology
Det Forenede
Kongerige:immunology
Finland: immunologia / immunologi
Sverige: klinisk immunologi
Østrig: Immunologie
—plastikkirurgi:
Belgien: chirurgie plastique / plastische heelkunde
Danmark: plastikkirurgi
Grækenland: πλαστική/khiειρ/omikronυργική
Spanien: cirugía plástica y reparadora
Frankrig: chirurgie plastique, reconstructrice et esthétique
Irland: plastic surgeryItalien: chirurgia plastica
Luxembourg: chirurgie plastique
Nederlandene: plastische chirurgie
Portugal: cirurgia plástica e reconstrutiva
Det Forenede
Kongerige:plastic surgery
Finland: plastiikkakirurgia / plastikkirurgi
Sverige: plastikkirurgi
Østrig: Plastische Chirurgie
—thoraxkirurgi:
Belgien: chirurgie thoracique / heelkunde op de thorax
Danmark: thoraxkirurgi eller brysthulens kirurgiske
sygdomme
Grækenland: /khiειρ/omikronυργικήθώρακ/omikronς
Spanien: cirugía torácicaFrankrig: chirurgie thoracique et cardio-vasculaire
Irland: thoracic surgery
Italien: chirurgia toracica
Luxembourg: chirurgie thoracique
Nederlandene: cardio-pulmonale chirurgie
Portugal: cirurgia cárdio-torácica
Det Forenede
Kongerige:thoracic surgery
Finland: thorax- ja verisuonikirurgia /
thorax- och kärlkirurgiafi
Sverige: thoraxkirurgi!B
!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 15
—pædiatrisk kirurgi:
Grækenland: /khiειρ/omikronυγικήπαίδων
Spanien: cirugía pediátrica
Frankrig: chirurgie infantile
Irland: paediatric surgeryItalien: chirurgia pediatrica
Luxembourg: chirurgie pédiatrique
Portugal: cirurgia pediátrica
Det Forenede
Kongerige:paediatric surgery
Finland: lastenkirurgia / barnkirurgi
Sverige: barn- och ungdomskirurgi
—karkirurgi:
Belgien: chirurgie des vaisseaux / bloedvatenheelkunde
Spanien: angiología cirugía vascular
Frankrig: chirurgie vasculaire
Italien: chirurgia vascolare
Luxembourg: chirurgie cardio-vasculaire
Portugal: cirurgia vascular
—cardiologi:
Belgien: cardiologie / cardiologie
Danmark: cardiologi eller hjerte- og kredsløbssygdomme
Grækenland: καρδι/omikronλ/omikronγία
Spanien: cardiología
Frankrig: pathologie cardio-vasculaireIrland: cardiology
Italien: cardiologia
Luxembourg: cardiologie et angiologie
Nederlandene: cardiologie
Portugal: cardiologia
Det Forenede
Kongerige:cardio-vascular diseases
Finland: kardiologia / kardiologi
Sverige: kardiologi
—gastroenterologi:
Belgien: gastro-entérologie / gastro-enterologie
Danmark: medicinsk gastroenterologi eller medicinske
mave-tarmsygdomme
Grækenland: γαστρεντερ/omikronλ/omikronγία
Spanien: aparato digestivoFrankrig: gastro-entérologie et hépatologie
Irland: gastroenterology
Italien: malattie dell’apparato digerente, della nutrizione
e del ricambio
Luxembourg: gastro-entérologie
Nederlandene: gastro-enterologie
Portugal: gastrenterologia
Det Forenede
Kongerige:gastroenterology
Finland: gastroenterologia / gastroenterologi
Sverige: medicinsk gastro-enterologi och hepatologi!B
!A1
!B
!A1
!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 16
—rheumatologi:
Belgien: rhumatologie / reumatologie
Danmark: reumatologi
Grækenland: ρευµατ/omikronλ/omikronγία
Spanien: reumatología
Frankrig: rhumatologie
Irland: rheumatology
Italien: reumatologia
Luxembourg: rhumatologie
Nederlandene: reumatologie
Portugal: reumatologia
Det Forenede
Kongerige:rheumatology
Finland: reumatologia / reumatologi
Sverige: reumatologi
—almen hæmatologi:
Grækenland: αιµατ/omikronλ/omikronγία
Spanien: hematología y hemoterapia
Irland: haematologyItalien: ematologia
Luxembourg: hématologie
Portugal: imuno-hemoterapia
Det Forenede
Kongerige:haematology
Finland: kliininen hematologia / klinisk hematologi
Sverige: hematologi
—endokrinologi:
Grækenland: ενδ/omikronκριν/omikronλ/omikronγία
Spanien: endocrinología y nutrición
Frankrig: endocrinologie — maladies métaboliques
Irland: endocrinology and diabetes mellitus
Italien: endocrinologia
Luxembourg: endocrinologie, maladies du métabolisme et de
la nutrition
Portugal: endocrinologia-nutrição
Det Forenede
Kongerige:endocrinology and diabetes mellitus
Finland: endokrinologia / endokrinologi
Sverige: endokrinologi
—fysiurgi:
Belgien: médecine physique / fysische geneeskunde
Danmark: fysiurgi og rehabilitering
Grækenland: φυσικήιατρικήκαιαπ/omikronκατάσταση
Spanien: rehabilitación
Frankrig: rééducation et réadaptation fonctionnelles
Italien: fisioterapia
Luxembourg: rééducation et réadaptation fonctionnelles
Nederlandene: revalidatie
Portugal: fisiatria
Finland: fysiatria / fysiatri!B
!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 17
Sverige: rehabiliteringsmedicin
Østrig: Physikalische Medizin
—stomatologi:
Spanien: estomatología
Frankrig: stomatologie
Italien: odontostomatologiaLuxembourg: stomatologie
Portugal: estomatologia
—neuropsykiatri:
Belgien: neuropsychiatrie / neuropsychiatrie
Tyskland: Nervenheilkunde (Neurologie und Psychiatrie)Grækenland: νευρ/omikronλ/omikronγία-ψυ/khiιατρική
Frankrig: neuropsychiatrie
Italien: neuropsichiatria
Luxembourg: neuropsychiatrie
Nederlandene: zenuw-en zielsziekten
—dermato-venerologi:
Belgien: dermato-vénéréologie / dermato-venereologie
Danmark: dermato-venerologi eller hud- og
kønssygdomme
Tyskland: Dermatologie und Venerologie
Grækenland: δερµατ/omikronλ/omikronγία-αφρ/omikronδισι/omikronλ/omikronγία
Spanien: dermatología médico-quirúrgica y venereología
Frankrig: dermatologie et vénéréologie
Italien: dermatologia e venerologiaLuxembourg: dermato-vénéréologie
Nederlandene: dermatologie en venerologie
Portugal: dermatovenereologia
Finland: iho- ja sukupuolitaudit /
hud- och könssjukdomar
Sverige: hud- och könssjukdomar
Østrig: Haut- und Geschlechtskrankheiten
—dermatologi:
Irland: dermatology
Det Forenede
Kongerige:dermatology
—venerologi:
Irland: venereology
Det Forenede
Kongerige:venereology
—radiologi:
Tyskland: Radiologie
Grækenland: άκτιν/omikronλ/omikronγία-ραδι/omikronλ/omikronγία
Spanien: electro-radiología
Frankrig: électro-radiologie
Italien: radiologia
Luxembourg: électroradiologie
Nederlandene: radiologie
Portugal: radiologia
—diagnostisk radiologi:
Belgien: radiodiagnostic / röntgendiagnose
Danmark: diagnostik radiologi eller røntgenundersøgelse!A1
!B
!A1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 18
Tyskland: Radiologische Diagnostik
Grækenland: ακτιν/omikronδιαγνωστικη
Spanien: radiodiagnóstico
Frankrig: radiodiagnostic et imagerie médicale
Irland: diagnostic radiology
Luxembourg: radiodiagnostic
Nederlandene: radiodiagnostiek
Portugal: radiodiagnósticoDet Forenede
Kongerige:diagnostic radiology
Finland: radiologia / radiologi
Sverige: medicinsk radiologi
Østrig: Medizinische Radiologie-Diagnostik
—terapeutisk radiologi:
Belgien: radio- et radiumthérapie / radio- en
radiumtherapie
Danmark: terapeutisk radiologi eller strålebehandling
Tyskland: Strahlentherapie
Grækenland: ακτιν/omikronθεραπευτική
Spanien: oncología radioterápica
Frankrig: oncologie, option radiothérapie
Irland: radiotherapy
Luxembourg: radiothérapieNederlandene: radiotherapie
Portugal: radioterapia
Det Forenede
Kongerige:radiotherapy
Finland: syöpätaudit ja sädehoito / cancersjukdomar och
radioterapi
Sverige: onkologi
Østrig: Strahlentherapie — Radio-onkologie
—tropemedicin:
Danmark: tropemedicin
Irland: tropical medicine
Italien: medicina tropicale
Portugal: medicina tropical
Det Forenede
Kongerige:tropical medicine
—børnepsykiatri:
Danmark: børnepsykiatri
Tyskland: Kinder- und Jugendpsychiatrie
Grækenland: παιδ/omikronψυ/khiιατρική
Frankrig: pédo-psychiatrie
Irland: child and adolescent psychiatry
Italien: neuropsichiatria infantileLuxembourg: psychiatrie infantile
Portugal: pedopsiquiatria
Det Forenede
Kongerige:child and adolescent psychiatry
Finland: lasten psykiatria / barnspsykiatri
Sverige: barn- och ungdomspsykiatri!B
!A1
!B
!A1
!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 19
—geriatri:
Spanien: geriatría
Irland: geriatrics
Nederlandene: klinische geriatrieDet Forenede
Kongerige:geriatrics
Finland: geriatria / geriatri
Sverige: geriatrik
—nefrologi:
Danmark: nefrologi eller medicinske nyresygdomme
Grækenland: νεφρ/omikronλ/omikronγία
Spanien: nefrología
Frankrig: néphrologie
Irland: nephrology
Italien: nefrologia
Luxembourg: néphrologie
Portugal: nefrologia
Det Forenede
Kongerige:renal diseases
Finland: nefrologia / nefrologi
Sverige: medicinska njursjukdomar (nefrologi)
—epidemiske sygdomme:
Irland: communicable diseases
Italien: malattie infettive
Det Forenede
Kongerige:communicable diseases
Finland: infektiosairaudet / infektionssjukdomar
Sverige: infektionssjukdomar
—»community medicine« (samfundsmedicin):
Frankrig: santé publique et médecine sociale
Irland: community medicine
Det Forenede
Kongerige:community medicine
Finland: terveydenhuolto — hälsovård
Østrig: Sozialmedizin
—farmakologi:
Tyskland: Pharmakologie
Spanien: farmacología clínica
Irland: clinical pharmacology and therapeutics
Det Forenede
Kongerige:clinical pharmacology and therapeutics
Finland: kliininen farmakologia / klinisk farmakologi
Sverige: klinisk farmakologi
Østrig: Pharmakologie und Toxikologie!B
!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B
!A11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 20
—arbejdsmedicin:
Danmark: samfundsmedicin/arbejdsmedicin
Tyskland: Arbeitsmedizin
Grækenland: ιατρικήτηςεργασίας
Frankrig: médicine du travail
Irland: occupational medicine
Italien: medicina del lavoro
Nederlandene: arbeids- en bedrijfsgeneeskunde
Portugal: medicina do trabalho
Det Forenede
Kongerige:occupational medicine
Finland: työterveyshuolto / företagshälsovård
Sverige: yrkes- och miljömedicin
Østrig: Arbeits- und Betriebsmedizin
—allergologi:
Grækenland: αλλεργι/omikronλ/omikronγία
Spanien: alergología
Italien: allergologia ed immunologia clinica
Nederlandene: allergologiePortugal: imunalergologia
Finland: allergologia / allergologi
Sverige: allergisjukdomar
—kirurgisk gastroenterologi:
Belgien: chirurgie abdominale / heelkunde op het
abdomen
Danmark: kirurgisk gastroenterologi eller kirurgiske
mavetarmsygdomme
Spanien: cirurgía del aparato digestivo
Frankrig: chirurgie viscérale
Italien: chirurgia dell’apparato digerente
Finland: gastroenterologia / gastroenterologi
—nuklearmedicin:
Belgien: médecine nucléaire / nukleaire geneeskunde
Tyskland: Nuklearmedizin
Grækenland: πυρηνικήιατρική
Spanien: medicina nuclear
Frankrig: médecine nucléaire
Italien: medicina nucleare
Nederlandene: nucleaire geneeskunde
Portugal: medicina nuclearDet Forenede
Kongerige:nuclear medicine
Finland: isotooppitutkimukset / isotopundersökningar
Østrig: Nuklearmedizin
—kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge)
Spanien: cirugía oral y maxilofacial
Frankrig: chirurgie maxillo-faciale et stomatologie
Italien: chirurgia maxillo-facciale!B
!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B
!A1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 21
—tand-, mund- og kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge og
tandlæge):
Belgien: stomatologie / chirurgie orale et maxillofaciale /
stomatologie / orale en maxillofaciale chirurgie
Tyskland: Zahn-, Mund, Kiefer- und Gesichtschirurgie
Irland: Oral and maxillo-facial surgery
Det Forenede
Kongerige:Oral and maxillo-facial surgery
Finland: leukakirurgia / käkkirurgi.
3. Fortegnelsen i stk. 2 over benævnelser ændres efter proceduren i
artikel 44a, stk. 2.
Artikel 8
1. En medlemsstat, der er værtsland, kan af statsborgere fra medlems-
staterne, som ønsker at opnå eksamensbeviser, certifikater eller andre
kvalifikationsbeviser for uddannelse som speciallæge, der ikke er
omhandlet i artikel 4 og 6, eller som, uanset at de er omhandlet i artikel
6, ikke udstedes i en medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland, kræve, at de opfylder de uddannelsesbetingelser, som denne
medlemsstat i så henseende foreskriver i sine egne love eller admini-
strative bestemmelser.
2. En medlemsstat, der er værtsland, tager dog helt eller delvis hensyn
til de uddannelsesperioder, som de i stk. 1 omhandlede statsborgere har
fuldført, og som er bekræftet ved et eksamensbevis, certifikat eller andet
kvalifikationsbevis for uddannelse, udstedt af de kompetente myndig-
heder i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland,
såfremt denne periode svarer til den, der for den pågældende special-
lægeuddannelse kræves i den medlemsstat, der er værtsland.
3. Når de kompetente myndigheder eller organer i en medlemsstat, der
er værtsland, har efterprøvet indholdet og varigheden af den pågældende
specialistuddannelse på grundlag af de fremlagte eksamensbeviser,
certifikater og andre kvalifikationsbeviser, underretter de den pågæl-
dende om varigheden af den supplerende uddannelse og om, hvilke
områder den skal omfatte.
KAPITEL IV
Erhvervede rettigheder
Artikel 9
1. Med forbehold af stk. 3 anerkender hver medlemsstat som
tilstrækkeligt bevis for de af medlemsstaternes statsborgere, hvis
eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser ikke
opfylder alle de mindstekrav til uddannelse, der er fastsat i artikel 23,
de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for læger,
der er udstedt af disse medlemsstater, såfremt de vedrører en uddannelse,
der er påbegyndt inden:
— 1. januar 1986 for Spanien og Portugal
— 1. januar 1981 for Grækenland— 20. december 1976 for de øvrige medlemsstater
— datoen for Finlands, Sveriges og Østrigs tiltrædelse
ledsaget af en attestation, der bekræfter, at disse statsborgere i løbet af de
fem år, der går forud for attestationens udstedelse, faktisk og retmæssigt
har udøvet de pågældende former for virksomhed i mindst tre på
hinanden følgende år.!B
!A1
!M1
!B
!A1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 22
2. Med forbehold af stk. 4 anerkender hver medlemsstat som
tilstrækkeligt bevis for de af medlemsstaternes statsborgere, hvis
eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for special-
læger ikke opfylder de i artikel 24 til 27 omhandlede minimumskrav til
uddannelse, de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-
beviser for speciallæger, der er udstedt af disse medlemsstater, når de
vedrører en uddannelse, der er påbegyndt inden:
— 1. januar 1986 for Spanien og Portugal— 1. januar 1981 for Grækenland— 20. december 1976 for de øvrige medlemsstater
— datoen for Finlands, Sveriges og Østrigs tiltrædelse.
Hvad angår de pågældende eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser for speciallæger, kan den medlemsstat, der er
værtsland, kræve, at de ledsages af et certifikat udstedt af de kompetente
myndigheder eller organer i den medlemsstat, der er hjemland eller
seneste opholdsland, som attesterer, at vedkommende som speciallæge
har udøvet den pågældende virksomhed i et tidsrum svarende til det
dobbelte af forskellen mellem varigheden af speciallægeuddannelsen i
den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, og den i
afsnit III anførte minimumsvarighed for uddannelse, hvis kvalifikations-
beviserne ikke opfylder mindstekravene i artikel 26 og 27 om
uddannelsens varighed.
Såfremt der inden de i første afsnit nævnte datoer kræves en
minimumsvarighed for uddannelsen, der er kortere end den i artikel 26
og 27 foreskrevne i den medlemsstat, som er værtsland, kan den i andet
afsnit omhandlede forskel dog kun fastlægges i forhold til den i denne
stat foreskrevne minimumsvarighed for uddannelsen.
3. Eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for en
lægeuddannelse, der af statsborgere fra medlemsstaterne er erhvervet på
den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område, anerkendes af de
øvrige medlemsstater, selv om uddannelsen ikke på alle punkter
osgpfylder mindstekravene i artikel 23:
— hvis de er udstedt for en uddannelse, der er påbegyndt inden
Tysklands forening
— hvis de giver ret til udøvelse af virksomhed som læge på hele
Tysklands område på samme vilkår som de kvalifikationsbeviser, der
udstedes af de kompetente tyske myndigheder, jf. artikel 3, litra c),
nr. 1 og 2, og
— hvis de ledsages af en attestation, der er udstedt af de kompetente
tyske myndigheder, og som bekræfter, at disse statsborgere i løbet af
de fem år, der går forud for attestationens udstedelse, faktisk og
retmæssigt har udøvet de pågældende former for virksomhed i
Tyskland i mindst tre på hinanden følgende år.
4. Eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for en
speciallægeuddannelse, der af statsborgere fra medlemsstaterne er
erhvervet på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område,
anerkendes af de øvrige medlemsstater, selv om uddannelsen ikke på alle
punkter opfylder mindstekravene i artikel 24 til 27:
— hvis de er udstedt for en uddannelse, der er påbegyndt inden den 3.
april 1992, og
— hvis de giver ret til udøvelse af den pågældende virksomhed som
speciallæge på hele Tysklands område på samme vilkår som de
kvalifikationsbeviser, der udstedes af de kompetente tyske myndig-
heder, jf. artikel 5 og 7.
Medlemsstaterne kan imidlertid kræve, at disse eksamensbeviser,
certifikater og andre kvalifikationsbeviser ledsages af en attestation,
der er udstedt af de kompetente tyske myndigheder eller organer, og som
bekræfter udøvelsen af den pågældende virksomhed som speciallæge i et
tidsrum, der svarer til det dobbelte af forskellen mellem varigheden af!B
!A1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 23
den speciallægeuddanelse, der er erhvervet på tysk område, og den
mindste uddannelsesvarighed, der er fastsat i afsnit III, hvis kvalifika-
tionsbeviserne ikke opfylder mindstekravene i artikel 26 og 27 om
uddannelsens varighed.
5. Hver medlemsstat anerkender som tilstrækkeligt bevis for de af
medlemsstaternes statsborgere, hvis eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser for læger eller speciallæger ikke svarer til de
benævnelser, der er angivet for vedkommende medlemsstat i artikel 3, 5
eller 7, eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, der
er udstedt af de pågældende medlemsstater og ledsaget af et certifikat
udstedt af de kompetente myndigheder eller organer. Ved sidstnævnte
certifikat attesteres det, at de pågældende eksamensbeviser, certifikater
og andre kvalifikationsbeviser for læger eller speciallæger er udstedt som
bevis for afslutning af en uddannelse, der er i overensstemmelse med de
bestemmelser i afsnit III, hvortil der henvises i henholdsvis artikel 2, 4
eller 6, og at den medlemsstat, der har udstedt dem, sidestiller dem med
dem, der er anført i henholdsvis artikel 3, 5 eller 7.
6. De medlemsstater, som har ophævet de ved lov eller administrativt
fastsatte bestemmelser om udstedelse af eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser for neuropsykiatri, radiologi, thoraxkirurgi,
karkirurgi, kirurgisk gastroenterologi, blodtypeserologi, fysiurgi eller
tropemedicin, og som har truffet foranstaltninger vedrørende velerhver-
vede rettigheder til fordel for deres egne statsborgere, indrømmer
medlemsstaternes statsborgere ret til at nyde godt af disse foranstaltnin-
ger, for så vidt deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifika-
tionsbeviser for neuropsykiatri, radiologi, thoraxkirurgi, karkirurgi,
kirurgisk gastroenterologi, blodtypeserologi, fysiurgi eller tropemedicin
opfylder de pågældende bestemmelser herfor, hvortil der henvises enten i
stk. 2 i denne artikel eller i artikel 24, 25 og 27, og såfremt disse
eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser er udstedt
inden det tidspunkt, hvor værtslandet ophørte med at udstedeeksamens-
veiser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser for det pågældende
speciale.
7. Datoerne for de pågældende medlemsstaters ophævelse af de ved lov
eller administrativt fastsatte bestemmelser om de eksamensbeviser,
certifikater og andre kvalifikationsbeviser, der er omhandlet i stk. 6, er
anført i bilag II.
KAPITEL V
BENYTTELSE AF AKADEMISK TITEL
Artikel 10
1. Med forbehold af artikel 19 sikrer de medlemsstater, der er
værtslande, at medlemsstaternes statsborgere, som opfylder de i artikel
2, 4, 6 og 9 fastsatte betingelser, har ret til at benytte deres retmæssige
akademiske titel, og eventuelt en forkortelse for den, fra den medlems-
stat, der er hjemland eller seneste opholdsland, og på denne stats sprog.
De medlemsstater, der er værtslande, kan foreskrive, at denne titel
efterfølges af navn og beliggenhed for den institution eller det
bedømmelsesudvalg, der har tildelt den.
2. Såfremt den akademiske titel fra den medlemsstat, der er hjemland
eller seneste opholdsland, i den medlemsstat, der er værtsland, kan
forveksles med en titel, som i denne stat kræver en supplerende
uddannelse, som den begunstigede ikke har erhvervet, kan den
medlemsstat, der er værtsland, foreskrive, at den begunstigede skal
benytte sin titel fra den medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland, i en passende udformning, som den stat, der er værtsland,
angiver.!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 24
KAPITEL VI
BESTEMMELSER, SOM SKAL LETTE DEN FAKTISKE UD-
ØVELSE AF RETTEN TIL ETABLERING OG FRI UDVEKS-
LING AF TJENESTEYDELSER PÅ DET LÆGELIGE OMRÅDE
A. Særlige bestemmelser om etableringsret
Artikel 11
1. Den medlemsstat, der er værtsland, og som af sine egne statsborgere
for den første adgang til en af formerne for virksomhed som læge kræver
bevis for vandel og hæderlighed, skal for statsborgere fra andre
medlemsstater som tilstrækkeligt bevis godkende en attestation udstedt
af en kompetent myndighed i den medlemsstat, der er hjemland eller
seneste opholdsland, som bekræfter, at de betingelser vedrørende vandel
og hæderlighed, der i denne medlemsstat stilles for adgangen til den
pågældende form for virksomhed, er opfyldt.
2. Såfremt der ikke af den medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland, stilles krav om bevis for vandel og hæderlighed for den
første adgang til den pågældende form for virksomhed, kan den
medlemsstat, der er værtsland, af statsborgere fra den medlemsstat, der
er hjemland eller seneste opholdsland, kræve en udskrift af strafferegi-
steret eller i mangel heraf et tilsvarende dokument udstedt af en
kompetent myndighed i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland.
3. Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, har kendskab til alvorlige
og konkrete forhold, der, inden den pågældende etablerede sig i denne
stat, har foreligget uden for dens område, og som i denne stat vil kunne få
følger for adgangen til de pågældende former for virksomhed, kan den
underrette den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland,
herom.
Den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, undersøger
rigtigheden af forholdene. Dens myndigheder bestemmer selv arten og
omfanget af de undersøgelser, der skal foretages, og meddeler den
medlemsstat, der er værtsland, de slutninger, de drager heraf med hensyn
til de attestationer eller dokumenter, som de har udstedt.
4. Medlemsstaterne sørger for, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.
Artikel 12
1. Såfremt der i en medlemsstat, der er værtsland, gælder ved lov eller
administrativt fastsatte bestemmelser om opfyldelse af krav vedrørende
vandel og hæderlighed, herunder bestemmelser om sanktioner i tilfælde
af alvorlig embedsforseelse eller domfældelse for lovovertrædelser i
forbindelse med udøvelsen af en af formerne for virksomhed som læge,
sender den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, til
den medlemsstat, der er værtsland, de nødvendige oplysninger om
faglige eller administrative foranstaltninger eller sanktioner, der er truffet
over for den pågældende, samt de strafferetlige sanktioner, der vedrører
udøvelsen af erhvervet i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland.
2. Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, har kendskab til alvorlige
og konkrete forhold, der, inden den pågældende etablerede sig i denne
stat, har foreligget uden for dens område, og som i denne stat vil kunne få
følger for udøvelsen af de pågældende former for virksomhed, kan den
underrette den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland,
herom.
Den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, undersøger
rigtigheden af forholdene. Dens myndigheder bestemmer selv arten og
omfanget af de undersøgelser, der skal foretages, og meddeler den
medlemsstat, der er værtsland, de slutninger, de drager heraf med hensyn
til de oplysninger, som de har fremsendt i henhold til stk. 1.!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 25
3. Medlemsstaterne sikrer, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.
Artikel 13
Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, af sine egne statsborgere som
betingelse for adgang til eller udøvelse af en af formerne for virksomhed
som læge kræver dokumentation for fysisk eller psykisk sundhed,
godkender denne stat som tilstrækkeligt bevis i så henseende
fremlæggelsen af det dokument, der kræves i den medlemsstat, der er
hjemland eller seneste opholdsland.
Såfremt den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, ikke
stiller betingelser af denne art for adgang til eller udøvelse af den
pågældende form for virksomhed, godkender den medlemsstat, der er
værtsland, for statsborgere fra den medlemsstat, der er hjemland eller
seneste opholdsland, en attestation udstedt af en kompetent myndighed i
denne stat, der svarer til attestationerne i den medlemsstat, der er
værtsland.
Artikel 14
De i artikel 11, 12 og 13 omhandlede dokumenter må ved fremlæggelsen
ikke være ældre end tre måneder.
Artikel 15
1. Proceduren for godkendelse af den begunstigedes adgang til en af
formerne for virksomhed som læge i overensstemmelse med artikel 11,
12 og 13 skal afsluttes så hurtigt som muligt og senest tre måneder efter
fremlæggelsen af samtlige akter vedrørende den pågældende med
forbehold af de forsinkelser, der måtte opstå som følge af en eventuel
klage efter gennemførelsen af denne procedure.
2. I de i artikel 11, stk. 3, og artikel 12, stk. 2, omhandlede tilfælde
bevirker en anmodning om fornyet undersøgelse, at den i stk. 1
omhandlede frist suspenderes.
Den medlemsstat, der bliver hørt, skal afgive sit svar inden for en frist på
tre måneder.
Den medlemsstat, der er værtsland, fremmer den i stk. 1 nævnte
procedure straks fra modtagelsen af dette svar eller fra udløbet af denne
frist.
Artikel 16
Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, af sine egne statsborgere som
betingelse for adgang til at optage eller udøve en af formerne for
virksomhed som læge kræver edsaflæggelse eller afgivelse af et
højtideligt løfte, og formuleringen af denne ed eller dette løfte ikke
kan anvendes af statsborgere fra de øvrige medlemsstater, sørger den
medlemsstat, der er værtsland, for, at der tilbydes de pågældende en
passende og tilsvarende formulering.
B. Særlige bestemmelser om udførelse af tjenesteydelser
Artikel 17
1. Såfremt en medlemsstat af sine egne statsborgere som betingelse for
adgang til at optage eller udøve en af formerne for virksomhed som læge
kræver enten en tilladelse eller en indskrivning eller optagelse i et fagligt
organ, fritager medlemsstaten statsborgere fra andre medlemsstater for
opfyldelsen af dette krav for så vidt angår udførelse af tjenesteydelser.
Den begunstigede udfører tjenesteydelsen med de samme rettigheder og
pligter som statsborgerne i den medlemsstat, der er værtsland; han er
navnlig undergivet de disciplinære bestemmelser af faglig eller admini-
strativ karakter, der finder anvendelse i denne medlemsstat.!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 26
Med henblik herpå og som supplement til den i stk. 2 omhandlede
erklæring om udførelse af tjenesteydelser kan medlemsstaterne for at
gøre det muligt at anvende de disciplinære regler, der gælder på deres
område, bestemme, at der skal foretages enten en midlertidig, automatisk
indmeldelse i eller etableres et proformamedlemskab af en faglig
organisation eller et fagligt organ, eller at der skal ske en registrering, på
betingelse af at disse foranstaltninger ikke på nogen måde forsinker eller
komplicerer udførelsen af tjenesteydelsen, samt at de ikke medfører
yderligere omkostninger for den, der udfører tjenesteydelserne.
Såfremt den medlemsstat, der er værtsland, træffer en foranstaltning i
medfør af andet afsnit eller har kendskab til forhold, der er i strid med
disse bestemmelser, giver den omgående underretning herom til den
medlemsstat, hvor den begunstigede er etableret.
2. Den medlemsstat, der er værtsland, kan foreskrive, at den begun-
stigede afgiver en forudgående erklæring om sin udførelse af tjenestey-
delser til de kompetente myndigheder, såfremt denne udførelse medfører
et midlertidigt ophold på dens område.
I hastende tilfælde kan denne erklæring afgives snarest muligt efter, at
tjenesteydelsen er udført. 3
3. I medfør af stk. 1 og stk. 2 kan den medlemsstat, der er værtsland, af
den begunstigede kræve et eller flere dokumenter indeholdende følgende
oplysninger:
— den i stk. 2 omhandlede erklæring— en attestation, der bekræfter, at den begunstigede retmæssigt udøver
de omhandlede former for virksomhed i den medlemsstat, hvor han
er etableret
— en attestation for, at den begunstigede er i besiddelse af det eller de
eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, som
kræves til den pågældende udførelse af tjenesteydelser, og som er
nævnt i dette direktiv.
4. Det eller de i stk. 3 nævnte dokumenter må ved fremlæggelsen ikke
være ældre end tolv måneder.
5. Såfremt en medlemsstat helt eller delvis, midlertidigt eller varigt,
fratager en af sine egne statsborgere eller en statsborger fra en anden
medlemsstat, der er etableret på dens område, retten til at udøve en af
formerne for virksomhed som læge, sikrer den, at den i stk. 3, andet led,
omhandlede attestation inddrages enten midlertidigt eller varigt.
Artikel 18
Såfremt det i en medlemsstat, der er værtsland, er nødvendigt at være
optaget i et offentligretligt socialsikringsorgan for med et forsikrings-
organ at opgøre regnskaber i forbindelse med virksomhed udøvet til
fordel for socialforsikrede, fritager denne medlemsstat i tilfælde af
tjenesteydelser, som medfører, at den begunstigede må rejse, de af
medlemsstaternes statsborgere, der er etableret i en anden medlemsstat,
for at opfylde dette krav.
Den begunstigede underretter dog forud eller, i hastende tilfælde,
efterfølgende dette organ om sin udførelse af tjenesteydelser.
C. Fælles bestemmelser om retten til etablering og fri udveksling af
tjenesteydelser
Artikel 19
Såfremt der i en medlemsstat, der er værtsland, findes bestemmelser om
benyttelse af den erhvervsmæssige titel, der hører til en af formerne for
virksomhed som læge, benytter statsborgere fra de øvrige medlemsstater,
som opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 2 og i artikel 9, stk. 1,!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 27
3 og 5, den erhvervsmæssige titel i den medlemsstat, der er værtsland,
som i denne stat svarer til deres uddannelsesniveau, og gør brug af
forkortelsen for den.
Stk. 1 finder ligeledes anvendelse på benyttelsen af titlen som
speciallæge for speciallæger, der opfylder de i henholdsvis artikel 4 og
6 artikel 9, stk. 2, 4, 5 og 6, fastsatte betingelser.
Artikel 20
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med hen-
blik på at gøre det muligt for de begunstigede at holde sig underrettet om
sundheds- og sociallovgivningerne samt i givet fald om reglerne om
lægens pligter i den medlemsstat, der er værtsland.
I dette øjemed kan de oprette informationskontorer, hvor de begun-
stigede kan få de nødvendige oplysninger. I tilfælde af etablering kan
medlemsstater, der er værtslande, pålægge de begunstigede at optage
forbindelse med disse kontorer.
2. Medlemsstaterne kan oprette de i stk. 1 omhandlede kontorer hos de
kompetente myndigheder og organer, som de udpeger.
3. Medlemsstaterne drager omsorg for, at de begunstigede i deres egen
og i deres patienters interesse om nødvendigt erhverver sig de
nødvendige sproglige kundskaber for udøvelse af deres faglige virk-
somhed i værtslandet.
Artikel 21
De medlemsstater, der af deres egne statsborgere som betingelse for at
kunne anerkendes som læge for en sygeforsikring kræver gennemførelse
af en forberedende turnus, kan i et tidsrum af fem år fra den 20. juni 1975
pålægge statsborgere fra de øvrige medlemsstater den samme pligt.
Turnusperiodens varighed kan dog ikke overstige seks måneder.
Artikel 22
Den medlemsstat, der er værtsland, kan i tilfælde af begrundet tvivl af en
anden medlemsstats kompetente myndigheder kræve en bekræftelse på
ægtheden af de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-
beviser, som er udstedt i denne medlemsstat og omhandlet i kapitel, I til
IV i afsnit II, samt en bekræftelse på, at den begunstigede har opfyldt alle
de uddannelsesbetingelser, som kræves i afsnit III.
AFSNIT III
SAMORDNING AF VED LOV ELLER ADMINISTRATIVT
FASTSATTE BESTEMMELSER VEDRØRENDE LÆGEVIRK-
SOMHED
Artikel 23
1. Medlemsstaterne gør adgangen til at optage og udøve virksomhed
som læge betinget af besiddelse af et eksamensbevis, certifikat eller
andet kvalifikationsbevis for læger som omhandlet i artikel 3, som yder
garanti for, at den pågældende gennem hele sin uddannelse har
erhvervet:
a) fyldestgørende kendskab til de videnskaber, som lægegerningen
bygger på, samt en god forståelse af videnskabelig metode, herunder
principperne for måling af biologiske funktioner, vurdering af
videnskabeligt fastlagte kendsgerninger og bedømmelse af oplys-
ningerne
b) fyldestgørende kendskab til raske og syge menneskers opbygning,
funktion og adfærd, samt til forbindelserne mellem menneskets
sundhedstilstand og dets fysiske og sociale miljø!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 28
c) fyldestgørende kendskab til kliniske discipliner og behandlinger,
som giver den pågældende et sammenhængende billede af de
mentale og fysiske sygdomme, af lægegerningen set ud fra den
profylaktiske, den diagnostiske og den terapeutiske synsvinkel, og af
den menneskelige forplantning
d) fyldestgørende klinisk erfaring på sygehuse under passende tilsyn.2. Den samlede medicinske uddannelse omfatter mindst seks års
studier eller5 000 timers teoretisk og praktisk undervisning ved et
universitet eller under tilsyn af et universitet.
3. Adgang til denne uddannelse forudsætter, at den studerende er i
besiddelse af et eksamensbevis eller certifikat, som giver ham adgang til
det pågældende studium ved universiteterne i en medlemsstat.
4. For personer, som påbegyndte deres studier inden den 1. januar
1972, kan den i stk. 2 omhandlede uddannelse omfatte en praktisk
heltidsuddannelse på universitetsniveau af seks måneders varighed under
tilsyn af de kompetente myndigheder.
5. Dette direktiv udelukker ikke medlemsstaternes mulighed for på
deres eget område efter deres egen lovgivning at give indehavere af
eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som ikke er
erhvervet i en medlemsstat, adgang til at optage og udøve virksomhed
som læge.
Artikel 24
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at den uddannelse, der fører til
erhvervelsen af et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikations-
bevis for speciallæger, mindst opfylder følgende betingelser:
a) den forudsætter gennemførelse og godkendelse af seks års studier
inden for rammerne af den i artikel 23 omhandlede uddannelsescy-
klus; den uddannelse, der fører til udstedelse af et eksamensbevis,
certifikat eller andet kvalifikationsbevis for speciallæger i tand-,
mund- og kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge og som
tandlæge), forudsætter desuden gennemførelse og anerkendelse af
tandlægeuddannelsen som omhandlet i artikel 1 i Rådets direktiv
78/687/EOF af 25. juli 1978 om samordning af de administrativt
eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tand-
læge (
1)
b) den omfatter en teoretisk og praktisk undervisning
c) den følges på heltidsbasis under tilsyn af de kompetente myndig-
heder eller organer i overensstemmelse med punkt 1 i bilag I
d) den finder sted på et universitet, på et universitetssygehus eller efter
omstændighederne i en anden institution inden for sundhedsområdet,
der er godkendt til dette formål af de kompetente myndigheder eller
organer
e) den omfatter speciallægekandidatens personlige deltagelse i de
pågældende forvaltningers virksomhed og ansvar.
2. Medlemsstaterne gør udstedelsen af et eksamensbevis, certifikat
eller andet kvalifikationsbevis for speciallæger betinget af besiddelsen af
et de i artikel 23 omhandlede eksamensbeviser, certifikater eller andre
kvalifikationsbeviser for læger; udstedelse af et eksamensbevis,
certifikat eller andet kvalifikationsbevis for speciallæger i tand-, mund-,
kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge og som tandlæge) er
desuden betinget af, at den pågældende er i besiddelse af et af de i artikel
1 i direktiv 78/687/EØF omhandlede eksamensbeviser, certifikater eller
andre kvalifikationsbeviser for tandlæger.!B
(1) EFT nr. L 233 af 24. 8. 1978, s. 10.1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 29
Artikel 25
1. Med forbehold af princippet om heltidsuddannelse, der er indeholdt i
artikel 24, stk. 1, litra c), og så længe Rådet ikke har truffet afgørelserne i
overensstemmelse med stk. 3, kan medlemsstaterne give tilladelse til
speciallægeuddannelse på deltidsbasis på de af de kompetente nationale
myndigheder godkendte betingelser, såfremt en heltidsuddannelse som
følge af dokumenterede personlige forhold ikke vil være gennemførlig.
2. Deltidsuddannelsen skal tilrettelægges i overensstemelse med punkt
2 i bilag I, og uddannelsesniveauet skal kvalitativt svare til det niveau,
der opnås ved heltidsuddannelsen. Dette niveau må ikke sænkes, hverken
fordi der er tale om en deltidsuddannelse, eller fordi der udøves lønnet
privat erhvervsvirksomhed.
Den samlede varighed af speciallægeuddannelsen må ikke afkortes som
følge af, at den foregår på deltidsbasis.
3. Rådet træffer senest den 25. januar 1989 afgørelse om, hvorvidt stk.
1 og 2 skal bibeholdes eller ændres på grundlag af en fornyet
undersøgelse af situationen og efter forslag fra Kommissionen samt
under hensyntagen til, at der fortsat skal være mulighed for deltids-
uddannelse under visse omstændigheder, der skal undersøges for hvert
speciale.
Speciallægeuddannelser på deltidsbasis, der er påbegyndt inden den 1.
januar 1983 kan fuldføres i overensstemmelse med de bestemmelser,
som var gældende inden denne dato.
Artikel 26
Medlemsstaterne drager omsorg for, at varigheden af nedennævnte
speciallægeuddannelser ikke er mindre end følgende:
Gruppe 1 (fem år):
— almen kirurgi— neurokirurgi— intern medicin— urologi
— ortopædi
Gruppe 2 (fire år):
— gynækologi og obstetrik— pædiatri— medicinske lungesygdomme— patelogisk anatomi— neurologi— psykiatri
Gruppe 3 (tre år):
— vanæstesiologi— oftalmologi— oto-rhino-laryngologi.
Fortegnelsen over de i denne artikel anførte minimumsvarigheder for
speciallægeuddannelserne ændres efter proceduren i artikel 44a, stk. 3.
Artikel 27
De medlemsstater, i hvilke der findes ved lov eller administrativt
fastsatte bestemmelser på dette område, sikrer, at varigheden af
nedennævnte speciallægeuddannelser ikke er mindre end følgende:
Gruppe 1 (fem år):
— plastikkirurgi— thoraxkirurgi!B
!M1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 30
— karkirurgi
— neuropsykiatri
— pædiatrisk kirurgi— kirurgisk gastroenterologi— kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge)
Gruppe 2 (fire år):
— cardiologi— gastroenterologi— rheumatologi— klinisk biologi
— radiologi
— diagnostisk radiologi— therapeutisk radiologi— tropemedicin— farmakologi— børnepsykiatri— mikrobiologi — bakteriologi
— arbejdsmedicin
— klinisk kemi— immunologi— dermatologi— venerolog— geriatri
— nefrologi
— epidemiske sygdomme— »community medicine« (samfundsmedicin)— blodtypeserologi— nuklearmedicin— tand-, mund- og kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge og
tandlæge)
Gruppe 3 (tre år):
— almen hæmatologi
— endokrinologi— fysiurgi— stomatologi— dermato-venerologi— allergologi.
Fortegnelsen over de i denne artikel anførte minimumsvarigheder for
speciallægeuddannelserne ændres efter proceduren i artikel 44a, stk. 3.
Artikel 28
Som overgangsforanstaltning og uanset artikel 24, stk. 1, litra c), og
artikel 25 kan de medlemsstater, hvis love eller administrative
bestemmelser den 20. juni 1975 hjemlede en form for speciallægeud-
dannelse på deltidsbasis, fortsat anvende disse bestemmelser på
kandidater, som har begyndt deres speciallægeuddannelse senest den
31. december 1983.
For kandidater, for hvem stk. 1 gælder, kan enhver medlemsstat, der er
værtsland, kræve, at deres eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser skal være ledsaget af en attestation af, at de
pågældende kandidater i løbet af de fem år, der går forud for
attestationens udstedelse, faktisk og retmæssigt har udøvet de pågæl-
dende former for speciallægevirksomhed i mindst tre på hinanden
følgende år.!B
!M1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 31
Artikel 29
Som overgangsforanstaltning og uanset artikel 24, stk. 2:
a) gælder det for Luxembourg og udelukkende for de luxembourgske
eksamensbeviser, der er omhandlet i loven af 1939 om tildeling af
akademiske grader, at et bevis for tilladelse til at betegne sig som
speciallæge kun udstedes til indehavere af bevis for, at de har bestået
lægevidenskabelig embedseksamen med fagene medicin, kirurgi og
fødselshjælp, udstedt af Luxembourgs eksamensudvalg
b) gælder det for Danmark og udelukkende for de beviser for bestået
lægevidenskabelig embedseksamen, der udstedes af det lægeviden-
skabelige fakultet ved et dansk universitet med de i indenrigs-
ministeriets lovbekendtgørelse af 14. maj 1970 om udøvelse af
lægegerning angivne retsvirkning, at udstedelse af tilladelse til at
betegne sig som speciallæge alene er betinget af besiddelse af de
nævnte beviser. D.
De under litra a) og b) omhandlede eksamensbeviser kan udstedes til
kandidater, hvis uddannelse er påbegyndt inden den 20. december 1976.
AFSNIT V
SÆRLIG UDDANNELSE TIL ALMENT PRAKTISERENDE LÆ-
GE
Artikel 30
Hver medlemsstat, som på sit område tilbyder det komplette uddannel-
sesforløb, der omtales i artikel 23, indfører en særlig uddannelse til
alment praktiserende læge, der mindst opfylder de krav, der er fastsat i
artikel 31 og 32, således at de første eksammensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser for denne uddannelse kan udstedes senest
den 1. januar 1990.
Artikel 31
1. Den i artikel 30 nævnte særlige uddannelse til alment praktiserende
læge skal mindst opfylde følgende betingelser:
a) den kan først påbegyndes efter gennemførelse og godkendelse af
mindst seks års studier inden for den i artikel 23 omhandlede
uddannelse
b) den omfatter mindst to års uddannelse på heltidsbasis og gennem-
føres under tilsyn af de kompetente myndigheder eller organer
c) den skal i højere grad være praktisk end teoretisk orienteret; den
praktiske del af uddannelsen skal dels finde sted i mindst seks
måneder på godkendte sygehuse, der råder over egnet udstyr og
egnede afdelinger, dels omfatte mindst seks måneder hos en
godkendt alment praktiserende læge eller i et godkendt lægecenter
inden for den primære sundhedstjeneste; uddannelsen sker i
samarbejde med andre institutioner eller organer inden for sund-
hedsområdet, der beskæftiger sig med almen medicin; med
forbehold af ovennævnte minimumsperioder, kan den praktiske
uddannelse dog i en periode på højst seks måneder gives i andre
godkendte institutioner eller organer inden for sundhedsområdet, der
beskæftiger sig med almen medicin
d) den omfatter lægens personlige deltagelse i de faglige arbejds- og
ansvarsopgaver, der påhviler de personer, som han arbejder sammen
med.
2. Medlemsstaterne kan udsætte anvendelsen af stk. 1, litra c),
vedrørende mindstevarigheden af uddannelsesperioderne indtil senest
den 1. januar 1995.!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 32
3. Medlemsstaterne gør udstedelsen af et eksamensbevis, certifikat
eller andet kvalifikationsbevis for den særlige uddannelse til alment
praktiserende læge betinget af besiddelsen af et af de i artikel 3
omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbevi-
ser.
Artikel 32
Hvis der den 22. september 1986 i en medlemsstat fandtes en uddannelse
til alment praktiserende læge, der bygger på erfaringer inden for almen
medicin, som lægen har opnået i sin egen praksis under tilsyn af en
godkendt praktikvejleder, kan medlemsstaten opretholde denne uddan-
nelse på forsøgsbasis på betingelse af, at den:
— er i overensstemmele med artikel 31, stk. 1, litra a) og b), og stk. 3
— er af en varighed, der svarer til det dobbelte af forskellen mellem den
varighed, der er omhandlet i artikel 31, stk. 1, litra b), og summen af
de perioder, der er omhandlet i tredje led i nærværende artikel
— mindst omfatter en periode på et godkendt sygehus, der råder over
egnet udstyr og egnede afdelinger, og en periode hos en godkendt
alment praktiserende læge eller i et godkendt lægecenter inden for
den primære sundhedstjeneste; fra 1. januar 1995 skal disse to
perioder hver være på mindst seks måneder.
Artikel 33
På grundlag af den indhentede erfaring og under hensyn til udviklingen
inden for uddannelsen til alment praktiserende læge forelægger
Kommissionen senest den 1. januar 1996 Rådet en rapport om
gennemførelsen af artikel 31 og 32 samt passende forslag med henblik
på fortsat harmonisering af uddannelsen til alment praktiserende læge.
Rådet træffer inden den 1. januar 1997 afgørelse om disse forslag efter
fremgangsmåderne i Traktaten.
Artikel 34
1. Uden at princippet om heltidsuddannelse, i artikel 31, stk. 1, litra b),
derved anfægtes, kan medlemsstaterne give tilladelse til, at den særlige
uddannelse til alment praktiserende læge foruden på heltidsbasis også
kan finde sted på deltidsbasis, såfremt følgende særlige betingelser er
opfyldt:
— uddannelsens samlede varighed må ikke afkortes, fordi den
gennemføres på deltidsbasis — den ugentlige varighed af deltids-
uddannelsen må ikke være under 60 % af den ugentlige varighed af
uddannelsen på heltidsbasis
— den ugentlige varighed af deltidsuddannelsen må ikke være under
60 % af den ugentlige varighed af uddannelsen på heltidsbasis
— deltidsuddannelsen skal omfatte et vist antal perioder med heltids-
uddannelse både for så vidt angår den del, der foregår på sygehuse,
og for så vidt angår den del, der foregår hos en godkendt alment
praktiserende læge eller i et godkendt lægecenter inden for den
primære sundhedstjeneste. Disse heltidsuddannelsesperioder skal
være af et sådant antal og en sådan varighed, at der derigennem
tilvejebringes et tilstrækkeligt grundlag for en effektiv udøvelse af
almen medicinsk praksis.
2. Deltidsuddannelsen skal kvalitativt være på samme niveau som
heltidsuddannelsen. Som bevis for gennemførelsen af denne uddannelse
udstedes det i artikel 30 omhandlede eksamensbevis, certifikat eller
andet kvalifikationsbevis.!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 33
Artikel 35
1. Uafhængigt af de regler for erhvervede rettigheder, de måtte vedtage,
kan medlemsstaterne udstede det i artikel 30 omhandlede eksamens-
bevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis til en læge, der ikke har
gennemført den i artikel 31 og 32 omhandlede uddannelse, men som har
gennemgået en anden supplerende uddannelse, for hvilken de kompe-
tente myndigheder i en medlemsstat har udstedt et eksamensbevis,
certifikat eller andet kvalifikationsbevis; dog kan dette eksamensbevis,
certifikat eller andet kvalifikationsbevis kun udstedes af den pågældende
medlemsstat som bevis for kundskaber, der kvalitativt ligger på samme
niveau som dem, der erhverves ved den i artikel 31 og 32 omhandlede
uddannelse.
2. Ved de bestemmelser, der vedtages i overensstemmelse med stk. 1,
fastsætter medlemsstaterne bl.a., i hvilket omfang den supplerende
uddannelse, ansøgeren allerede har gennemgået, og hans faglige erfaring
kan erstatte den i artikel 31 og 32 omhandlede uddannelse.
Medlemsstaterne kan kun udstede det i artikel 30 omhandlede
eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis, såfremt ansø-
geren har mindst seks måneders erfaring som alment praktiserende læge
hos en alment praktiserende læge eller i et lægecenter inden for den
primære sundhedstjeneste som nævnt i artikel 31, stk. 1, litra c).
Artikel 36
1. Fra 1. januar 1995 skal hver medlemsstat med forbehold af de
bestemmelser om erhvervede rettigheder, som den måtte vedtage, gøre
adgangen til at udøve virksomhed som alment praktiserende læge inden
for rammerne af en social sikringsordning betinget af, at det i artikel 30
omhandlede eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis er
erhvervet.
Medlemsstaterne kan imidlertid give dispensation fra dette krav til
personer, som er i færd med at gennemgå den særlige uddannelse i almen
medicin.
2. Hver medlemsstat fastsætter nærmere regler for erhvervede
rettigheder. Medlemsstaterne skal dog anse retten til at udøve virk-
somhed som alment praktiserende læge inden for den nationale
socialsikringsordning for at være erhvervet, når en læge, der uden at
være i besiddelse af det i artikel 30 omhandlede eksamensbevis,
certifikat eller andet kvalifikationsbevis, den 31. december 1994
besidder denne ret i henhold til artikel 1 til 20 og på denne dato er
etableret på den pågældende medlemsstats område i henhold til artikel 2
eller artikel 9, stk. 1.
3. Hver medlemsstat kan anvende stk. 1 inden den 1. januar 1995 på
betingelse af, at enhver læge, der i en anden medlemsstat har gennemgået
den i artikel 23 omhandlede uddannelse, indtil den 31. december 1994
under henvisning til artikel 2 eller artikel 9, stk. 1, kan etablere sig på
dens område og praktisere inden for rammerne af den nationale
socialsikringsordning.
4. Hver medlemsstats kompetente myndigheder udsteder på begæring
en attestation af, at læger, der er indehavere af de i stk. 2 omhandlede
erhvervede rettigheder, har ret til inden for rammerne af den nationale
socialsikringsordning at virke som alment praktiserende læger uden at
have erhvervet det i artikel 30 omhandlede eksamensbevis, certifikat
eller kvalifikationsbevis.
5. Stk. 1 er ikke til hinder for, at medlemsstaterne på deres område og i
henhold til den dergældende lovgivning kan tillade, at personer, der ikke
har erhvervet eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis
for lægeuddannelse og gennemført en særlig uddannelse i almen medicin
i en medlemsstat, men som er indehavere af eksamensbeviser,
certifikater eller andre kvalifikationsbeviser for en af eller begge disse
uddannelser udstedt af et tredjeland, udøver virksomhed som alment
praktiserende læge inden for rammerne af en social sikringsordning.!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 34
Artikel 37
1. Hver medlemsstat anerkender til udøvelsen af virksomhed som
alment praktiserende læge inden for rammerne af den nationale
socialsikringsordning de i artikel 30 nævnte eksamensbeviser, certifika-
ter og andre kvalifikationsbeviser, der er udstedt til medlemsstatens
statsborgere af de øvrige medlemsstater i overenstemmelse med artikel
31, 32, 34 og 35.
2. Hver medlemsstat anerkender de i artikel 36, stk. 4, omhandlede
attestationer, der er udstedt til medlemsstatens statsborgere af en anden
medlemsstat, og tillægger på sit område denne attestation samme
gyldighed som de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-
beviser, som den selv har udstedt, og som giver adgang til at virke som
alment praktiserende læge inden for rammerne af den nationale
socialsikringsordning.
Artikel 38
De statsborgere i en medlemsstat, som af en medlemsstat har fået udstedt
de i artikel 30 eller i artikel 36, stk. 4, omhandlede eksamensbeviser,
certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, har ret til at bære den
erhvervsmæssige titel, der anvendes i den medlemsstat, der er værtsland,
og til at anvende en forkortelse af denne titel.
Artikel 39
1. Med forbehold af artikel 38 sikrer de medlemsstater, der er
værtslande, at personer, som er omfattet af artikel 37, bevarer retten til
at benytte den akademiske titel, og eventuelt en forkortelse af denne, som
de retmæssigt har erhvervet i den medlemsstat, der er hjemland eller
seneste opholdsland, og på denne stats sprog. Værtslandet kan foreskrive,
at der til denne titel føjes navn og adresse på den institution eller det
bedømmelsesudvalg, der har tildelt den.
2. Såfremt den akademiske titel fra den medlemsstat, der er hjemland
eller seneste opholdsland, i den medlemsstat, der er værtsland, kan
forveksles med en titel, som i denne stat kræver en supplerende
uddannelse, som den pågældende ikke har gennemgået, kan værtslandet
kræve, at den pågældende skal benytte sin titel fra den medlemsstat, der
er hjemland eller seneste opholdsland, i en passende udformning, som
angives af den medlemsstat, der er værtsland.
Artikel 40
På grundlag af de indvundne erfaringer og under hensyn til udviklingen i
uddannelserne inden for almen medicin forelægger Kommissionen
senest den 1. januar 1997 Rådet en beretning om anvendelsen af
nærværende afsnit og i givet fald passende forslag med henblik på en
relevant uddannelse af alle alment praktiserende læger, der opfylder de
særlige krav, som udøvelsen af dette erhverv stiller. Rådet træffer
afgørelse om disse forslag efter de i Traktaten fastsatte fremgangsmåder.
Artikel 41
Så snart en medlemsstat har underrettet Kommissionen om ikraft-
trædelsesdatoen for de foranstaltninger, som den pågældende medlems-
stat har truffet i henhold til artikel 30, offentliggør Kommissionen en
passende meddelelse herom i De Europæiske Fællesskabers Tidende og
angiver den officielle benævnelse på det eksamensbevis, certifikat eller
andet kvalifikationsbevis, der er indført af den pågældende medlemsstat,
og i givet fald den erhvervsmæssige titel.!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 35
AFSNIT V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 42
Medlemsstaterne udpeger de myndigheder og organer, der er bemyndiget
til at udstede eller modtage de eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser, samt de dokumenter og oplysninger, som er
omhandlet i nærværende direktiv, og underretter omgående de øvrige
medlemsstater og Kommissionen herom.
Artikel 43
I tilfælde, hvor der ved anvendelsen af dette direktiv skulle opstå større
vanskeligheder for en medlemsstat på særlige områder, undersøger
Kommissionen disse vanskeligheder sammen med denne stat og
indhenter udtalelse fra det udvalg af højere embedsmænd inden for
sundhedsvæsenet, der er nedsat ved afgørelse 75/365/EØF (1).
Kommissionen forelægger i givet fald passende forslag for Rådet.
Artikel 44
De i bilag III, de A, anførte direktiver ophæves, dog uden at
medlemsstaternes forpligtelser vedrørende de gennemførelsesfrister,
som er anført i bilag III, del B, berøres heraf.
Henvisninger til de ophævede direktiver gælder som henvisninger til
nærværende direktiv og læses i henhold til den i bilag IV anførte
sammenligningstabel.
Artikel 44a
1. Når der henvises til procedurerne i denne artikel, bistås Kommis-
sionen af Udvalget af Højere Embedsmænd inden for Sundhedsvæsenet,
der er nedsat ved afgørelse 75/365/EØF (2).
2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette
udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til,
hvor meget de pågældende spørgsmål haster, i givet fald ved afstemning.
Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat
ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.
Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den
underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets
udtalelse.
3. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette
udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til,
hvor meget de pågældende spørgsmål haster. Det udtaler sig med det
flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de
afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Ved
afstemninger i udvalget tillægges de stemmer, der afgives af repræsen-
tanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel.
Formanden deltager ikke i afstemningen.
Kommissionen vedtager foranstaltninger, der straks finder anvendelse.
Hvis de ikke er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, underrettes
Rådet dog straks af Kommissionen om disse foranstaltninger.!B
(1) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 19.
(2) EFT L 167 af 30. 6. 1975, s. 19. Afgørelsen er senest ændret ved afgørelse
80/157/EØF (EFT L 33 af 11. 2. 1980, s. 15).!M11993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 36
I så fald gælder følgende:
a) Kommissionen udsætter gennemførelsen af de foranstaltninger, den
har truffet afgørelse om, i et tidsrum på to måneder regnet fra datoen
for denne underretning
b) Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse inden
for det tidsrum, der er nævnt i litra a).
Artikel 45
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.!M1
!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 37
BILAG I
Karakteristiske træk ved speciallægeuddannelsen på heltids- og deltidsbasis
som omhandlet i artikel 24, stk. 1, litra c), og artikel 25
1. Speciallægeuddannelse på heltidsbasis
Denne uddannelse finder sted under arbejde i bestemte stillinger, der er
anerkendt af de kompetente myndigheder.
Uddannelsen indebærer, at den pågældende læge, deltager i samtlige
lægelige aktiviteter, herunder vagter, i den afdeling, hvor uddannelsenforegår, således at han igennem hele arbejdsugen året igennem anvenderhele sin arbejdsindsats på denne praktiske og teoretiske uddannelse på de
af de kompetente myndigheder fastsatte betingelser. Stillingen aflønnes
derfor med et passende beløb.
Uddannelsen kan afbrydes af grunde som militærtjeneste, tjenesterejser
med videnskabeligt, sigte, graviditet og sygdom. Uddannelsens samlede
varighed kan ikke nedsættes på grund af sådanne afbrydelser.
2. Speciallægeuddannelse på deltidsbasis
Kravene er de samme som ved heltidsuddannelsen, og den eneste forskel
mellem de to former for uddannelse er, at det ved deltidsuddannelsen er
muligt at begrænse deltagelsen i den lægelige aktiviteter, således atvarigheden svarer til mindst halvdelen af den i punkt 1, andet afsnit,fastsatte periode.
De kompetente myndigheder sørger for, at speciallægeudannelsen på
deltidsbasis svarer til heltidsuddannelsen både hvad angår den samledevarighed og kvaliteten.
Læger under specialuddannelse på deltidsbasis aflønnes derfor med et
passende beløb.!
B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 38
BILAG II
Datoerne for visse medlemsstaters ophævelse af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om
udstedelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser som omhandlet i artikel 9, stk. 7
BELGIEN
Thoraxkirurgi: 1. januar 1983
Karkirurgi: 1. januar 1983
Neuropsykiatri: 1. august 1987 undtagen for personer, der har påbegyndt uddan-
nelsen før denne dato
Kirurgisk gastroenterologi: 1. januar 1983
DANMARK
Blodtypeserologi: 1. januar 1983 undtagen for personer, der har påbegyndt uddan-
nelsen før denne dato, og som har afsluttet den
inden udgangen af 1988
Fysiurgi: 1. januar 1983 undtagen for personer, der har påbegyndt uddan-
nelsen før denne dato, og som har afsluttet den
inden udgangen af 1988
Tropemedicin: 1. august 1987 undtagen for personer, der har påbegyndt uddan-
nelsen før denne dato
FRANKRIG
Radiologi: 31. december 1971
Neuropsykiatri: 31. december 1971
LUXEMBOURG
Radiologi: Der udstedes ikke længere eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-
beviser for uddannelser, der er påbegyndt efter den 5. marts 1982
Neuropsykiatri: Der udstedes ikke længere eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-
beviser for uddannelser, der er påbegyndt efter den 5. marts 1982
NEDERLANDENE
Radiologi: 8. juli 1984
Neuropsykiatri: 9. juli 1984!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 39
BILAG III
Del A
Ophævede direktiver
(jf. artikel 44)
1. Direktiv 75/362/EØF
2. Direktiv 75/363/EØF
og deres efterfølgende ændringer:
— Direktiv 81/1057/EØF: udelukkende for så vidt angår hanvis-
ningerne i artikel 1 til bestemmelserne i de
ophævede direktiver 75/362/EØF og75/363/EØF.
— Direktiv 82/76/EØF— Direktiv 89/594/EØF: udelukkende artikel 1 til 9.
— Direktiv 90/658/EØF: udelukkende artikel 1, nr. 1 og 2, og
artikel 2.
3. Direktiv 86/457/EØF
Del B
Frister for gennemførelsen i national ret
(jf. artikel 44)
Direktiv Gennemførelsesfrist
75/362/EØF (EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 1) 20. december 1976 (*)
81/1057/EØF (EFT nr. L 385 af 31. 12. 1981, s. 25) 30. juni 1982
75/363/EØF (EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 14) 20. december 1976 (**)
82/76/EØF (EFT nr. L 43 af 15. 2. 1982, s. 21) 31. december 1982
89/594/EØF (EFT nr. L 341 af 23. 11. 1989, s. 19) 8. maj 1991
90/658/EØF (EFT nr. L 353 af 17. 12. 1990, s. 73) 1. juli 1991
86/457/EØF (EFT nr. L 267 af 19. 9. 1986, s. 26) 1. januar 1995!B
(*) 1. januar 1981 for Grækenland, 1. januar 1986 for Spanien og Portugal.
(**) 1. januar 1981 for Grækenland, 1. januar 1986 for Spanien og Portugal. For
den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område træffer Tyskland de
nødvendige foranstaltninger for at gennemføre artikel 2 til 5 i direktiv
75/363/EØF (artikel 24 til 27 i nærværende direktiv) inden den 3. april1992 (direktiv 90/658/EØF, artikel 2).1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 40
BILAG IV
Sammenligningstabel
Dette direktivDirektiv
75/362/EØFDirektiv
75/363/EØFDirektiv
86/457/EØFDirektiv
81/1057/EØFDirektiv
89/594/EØFDirektiv
82/76/EØF
Artikel 1 Artikel 1 og 24
Artikel 2 Artikel 2
Artikel 3 Artikel 3
Artikel 4 Artikel 4
Artikel 5 Artikel 5
Artikel 6 Artikel 6
Artikel 7 Artikel 7
Artikel 8 Artikel 8
Artikel 9, stk. 1 Artikel 9, stk.
1Artikel 1
Artikel 9, stk. 2 Artikel 9, stk.
2Artikel 1
Artikel 9, stk. 3 Artikel 9a, stk.
1
Artikel 9, stk. 4 Artikel 9a, stk.
2
Artikel 9, stk. 5 Artikel 9, stk.
3
Artikel 9, stk. 6 Artikel 9, stk.
1
Artikel 9, stk. 7 Artikel 9, stk.
2
Artikel 10 Artikel 10
Artikel 11 Artikel 11
Artikel 12 Artikel 12
Artikel 13 Artikel 13
Artikel 14 Artikel 14
Artikel 15 Artikel 15
Artikel 16 Artikel 15a
Artikel 17 Artikel 16
Artikel 18 Artikel 17
Artikel 19 Artikel 18
Artikel 20 Artikel 20
Artikel 21 Artikel 21
Artikel 22 Artikel 22
Artikel 23 Artikel 1
Artikel 24 Artikel 2
Artikel 25, stk.
1Artikel 3, stk.
1
Artikel 25, stk.
2Artikel 3, stk.
2
Artikel 25, stk.
3, første afsnitArtikel 3, stk.
3, første
afsnit
Artikel 25, stk.
3, første afsnitArtikel 14
Artikel 26 Artikel 4
Artikel 27 Artikel 5
Artikel 28 Artikel 7
Artikel 29 Artikel 8
Artikel 30 Artikel 1
Artikel 31 Artikel 2, stk. 1, 2,
3
Artikel 32 Artikel 3
Artikel 33 Artikel 4
Artikel 34 Artikel 5
Artikel 35 Artikel 6
Artikel 36 Artikel 7
Artikel 37 Artikel 8
Artikel 38 Artikel 9
Artikel 39 Artikel 10!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 41
Dette direktivDirektiv
75/362/EØFDirektiv
75/363/EØFDirektiv
86/457/EØFDirektiv
81/1057/EØFDirektiv
89/594/EØFDirektiv
82/76/EØF
Artikel 40 Artikel 11
Artikel 41 Artikel 12, stk. 2
Artikel 42 Artikel 23 Artikel 2, stk. 4
Artikel 43 Artikel 26 Artikel 10
Artikel 44
Artikel 45 Artikel 27
Bilag I Bilag
Bilag II Bilag!B1993L0016 — DA — 25.10.1997 — 002.001 — 42