2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1347/2000
af 29. maj 2000
om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager samt i
sager vedrørende forældremyndighed over ægtefællernes fælles børn
(EFT L 160 af 30.6.2000, s. 19)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Kommissionens forordning (EF) nr. 1185/2002 af 1. juli 2002 L 173 3 3.7.2002
▼B
RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1347/2000
af 29. maj 2000
om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgø-
relser i ægteskabssager samt i sager vedrørende
forældremyndighed over ægtefællernes fælles børn
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles-skab, særlig artikel 61, litra c), og artikel 67, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(
1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale
Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)Medlemsstaterne har sat sig som mål at bevare og udbygge
Unionen som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed,hvor der er fri bevægelighed for personer. Med henblikpå
gradvis at indføre et sådant område skal Fællesskabet bl.a.
vedtage de foranstaltninger vedrørende samarbejde om civilret-lige spørgsmål, som er nødvendige for, at det indre markedfungerer tilfredsstillende.
(2)For at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, er detnødvendigt at forbedre og forenkle den frie bevægelighed for
retsafgørelser i civile sager.
(3)Dette spørgsmål falder nu ind under traktatens artikel 65.
(4)Forskellene mellem visse nationale regler vedrørende kompe-
tence og fuldbyrdelse vanskeliggør den frie bevægelighed forpersoner og det indre markeds funktion. Det er derfor hensigts-mæssigt at fastsætte bestemmelser, der samordner reglerne
vedrørende kompetencekonflikter i ægteskabssager og sager om
forældremyndighed, for derved at forenkle formaliteterne medhenblikpå en hurtig og automatiskanerk endelse og fuldbyrdelseaf retsafgørelser.
(5)Denne forordning er i overensstemmelse med subsidiaritetsprin-cippet og proportionalitetsprincippet som fastsat i traktatens
artikel 5, da dens mål ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af
medlemsstaterne og derfor bedre kan gennemføres på fælles-skabsplan. Den går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for atnå disse mål.
(6)Ved retsakt af 28. maj 1998(4) udarbejdede Rådet en konvention
om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgø-
relser i ægteskabssager og anbefalede medlemsstaterne at
vedtage den i overensstemmelse med deres forfatningsmæssigebestemmelser. Kontinuiteten i forhold til de resultater, der blevopnået i forbindelse med indgåelsen af konventionen, bør sikres.Forordningens indhold stemmer i alt væsentligt med konventi-
onen, men for at sikre overensstemmelsen mellem denne
forordning og visse bestemmelser i den foreslåede forordningom retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelseaf retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, inde-holder nærværende forordning visse nye bestemmelser i forholdtil konventionen.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 2
(1) EFT C 247 af 31.8.1999, s. 1.
(2) Udtalelse afgivet den 17. november 1999 (endnu ikke offentliggjort i EFT).
(3) EFT C 368 af 20.12.1999, s. 23.
(4) EFT C 221 af 16.7.1998, s. 1. Samme dag, som Rådet udarbejdede konven-
tionen, noterede det sig den forklarende rapport til konventionen udarbejdet
af Alegría Borrás. Denne forklarende rapport findes i samme EFT på side
27.
▼B
(7)For at gennemføre målsætningen om fri bevægelighed inden for
Fællesskabet for retsafgørelser i ægteskabssager og i sager om
forældremyndighed er det nødvendigt og hensigtsmæssigt, atden grænseoverskridende anerkendelse af kompetence og retsaf-gørelser vedrørende opløsning af ægteskab og vedrørendeforældremyndighed over ægtefællernes fælles børn reguleresved en bindende og umiddelbart anvendelig fællesskabsretsakt.
(8)Der bør i denne forordning fastsættes logiske og homogenebestemmelser, som tïllader en så vidtrækkende fri bevægelighedfor personer som mulig. Denne forordning bør derfor også findeanvendelse på tredjelandsborgere, der har en tilstrækkelig tæt
tilknytning til en medlemsstats område, i overensstemmelse
med kompetencereglerne i denne forordning.
(9)Anvendelsesområdet for denne forordning bør omfatte civile
sager og ikke-retslige procedurer, som anvendes i ægteskabs-
sager i visse medlemsstater, undtagen rent religiøse procedurer.Derfor bør det fastsættes, at udtrykket »ret« dækker alle — rets-lige og ikke-retslige — myndigheder, der er kompetente iægteskabssager.
(10)Denne forordning omhandler kun sager, der vedrører skilsmisse,separation og omstødelse af ægteskab. Anerkendelse af retsafgø-relser om skilsmisse og omstødelse af ægteskab vedrører kunopløsningen af ægteskabet. Denne forordning vedrører ikkespørgsmål som ægtefællernes skyld, de formueretlige virkninger
af ægteskabet, underholdspligt eller andre sekundære spørgsmål,
selv om sådanne spørgsmål kan være forbundet med sager afovennævnte art.
(11)Denne forordning dækker forældremyndighed over ægtefællernesfælles børn i sager, der er tæt knyttet til en sag vedrørende skil-smisse, separation eller omstødelse af ægteskab.
(12)De kompetencekriterier, der anerkendes i denne forordning, er
baseret på princippet om, at der skal være en reel tilknytning
mellem den berørte part og den medlemsstat, der har kompe-tence. Visse kriterier er medtaget, fordi de findes i forskelligemedlemsstaters interne retsregler, og fordi de øvrige medlems-stater har godtaget dem.
(13)En af de farer, der bør tages i betragtning i forbindelse medbeskyttelsen af fælles børn i situationer med ægteskabeligekriser, er, at en af forældrene tager barnet med sig til et andetland. Børns grundlæggende interesser skal derfor beskyttes i
overensstemmelse med navnlig Haag-konventionen af 25. oktober
1980 om de civilretlige virkninger af internationale barnebort-førelser. Derfor bibeholdes det retmæssige sædvanligeopholdssted som kompetencekriterium i de tilfælde, hvor barnetsopholdssted som følge af den ulovlige bortførelse eller tilbage-holdelse de facto er blevet ændret.
(14)Denne forordning er ikke til hinder for, at retterne i en medlems-stat i hastetilfælde kan anvende foreløbige, herunder sikrende,retsmidler over for personer eller aktiver, der befinder sig påden pågældende medlemsstats område.
(15)Betegnelsen »retsafgørelser« dækker kun afgørelser, som har førttil skilsmisse, separation eller omstødelse af ægteskab. Officieltbekræftede dokumenter, der er udstedt og eksigible i enmedlemsstat, sidestilles med sådanne retsafgørelser.
(16)Anerkendelsen og fuldbyrdelsen af retsafgørelser truffet i enmedlemsstat er baseret på princippet om gensidig tillid. Grun-dene til ikke-anerkendelse er begrænset til det nødvendige
minimum. Procedurerne bør omfatte regler, som sikrer, at de
grundlæggende retsprincipper i den medlemsstat, anmodningenrettes til, overholdes, som beskytter sagsøgtes ret til forsvar ogparternes rettigheder, herunder, hvis der er børn involveret,disses individuelle rettigheder, og som således forhindrer, at dersker anerkendelse af uforenelige retsafgørelser.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 3
▼B
(17)Den medlemsstat, som anmodningen rettes til, bør hverken efter-
prøve domsstatens kompetence eller sagens realitet.
(18)Der kan ikke kræves nogen særlig fremgangsmåde i forbindelse
med ajourføring af en medlemsstats civilstandsregister pågrundlag af en endelig retsafgørelse i en anden medlemsstat.
(19)Bestemmelserne i den konvention, der i 1931 blev indgåetmellem de nordiske lande, skal kunne finde anvendelse med debegrænsninger, der er anført i denne forordning.
(20)Spanien, Italien og Portugal har indgået konkordater, inden dissesagsområder blev omfattet af traktaten. Det må sikres, at dissemedlemsstater ikke bryder deres internationale forpligtelser overfor Pavestolen.
(21)Det bør stå medlemsstaterne frit for indibyrdes at fastlægge depraktiske gennemførelsesforanstaltninger til denne forordning,
så længe der ikke er truffet fællesskabsforanstaltninger med
samme formål.
(22)Listerne i bilag I, II og III vedrørende retter og appelprocedurerbør ændres af Kommissionen på grundlag af ændringer frem-sendt af den berørte medlemsstat. Ændringer af bilag IV og Vbør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/
468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår
for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillæggesKommissionen(
1).
(23)Senest fem år efter denne forordnings ikrafttræden skal Kommis-sionen undersøge, hvoriedes forordningen anvendes og foreslå deændringer, som måtte være nødvendige.
(24)Det Forenede Kongerige og Irland har i medfør af artikel 3 iprotokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, derer knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union ogtraktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, meddelt,at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denneforordning.
(25)Danmark deltager i henhold til artikel 1 og 2 i protokollen omDanmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om DenEuropæiske Union og traktaten om oprettelse af Det EuropæiskeFællesskab, ikke i vedtagelsen af denne forordning, og forord-ningen er derfor ikke bindende for og finder ikke anvendelse iDanmark—
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
1. Denne forordning finder anvendelse på:
a) civile sager vedrørende skilsmisse, separation og omstødelse af
ægteskab
b) civile sager vedrørende forældremyndighed over ægtefællernes
fælles børn i forbindelse med ægteskabssager som omhandlet i litra
a).
2. Andre procedurer, som er officielt anerkendt i en medlemsstat,
sidestilles med retssager. Udtrykket »ret« dækker alle de myndigheder,
der i medlemsstaterne har kompetence i sådanne spørgsmål.
3. I denne forordning forstås ved »medlemsstat« alle medlemsstater
med undtagelse af Danmark.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 4
(1) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.
▼B
KAPITEL II
KOMPETENCE
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 2
Skilsmisse, separation og omstødelse af ægteskab
1. Kompetencen til at træffe afgørelse om spørgsmål vedrørende
skilsmisse, separation og omstødelse af ægteskab er hos retterne i denmedlemsstat:
a) på hvis område
— ægtefællerne har deres sædvanlige opholdssted, eller
— ægtefællerne havde deres sidste sædvanlige opholdssted, for så
vidt som en af dem stadig opholder sig dér, eller
— sagsøgte har sit sædvanlige opholdssted, eller
— en af ægtefællerne, i tilfælde af fælles begæring, har sit sædvan-
lige opholdssted, eller
— sagsøgeren har sit sædvanlige opholdssted, hvis vedkommende
har opholdt sig dér i mindst et år umiddelbart forud for indgi-velsen af begæringen, eller
— sagsøgeren har sit sædvanlige opholdssted, hvis vedkommende
har opholdt sig dér i mindst seks måneder umiddelbart forudfor indgivelsen af begæringen og er statsborger i den pågæl-dende medlemsstat eller, for så vidt angår Det ForenedeKongerige og Irland, har »domicil« dér
b) hvis nationalitet begge ægtefæller har, eller, for så vidt angår Det
Forenede Kongerige og Irland, hvor begge ægtefæller har
»domicil«.
2. I denne forordning svarer udtrykket »domicil« til det domicilbe-
greb, der anvendes i retsordenerne i Det Forenede Kongerige og Irland.
Artikel 3
Forældremyndighed
1. Den medlemsstats retter, der i medfør af artikel 2 har kompetence
til at træffe afgørelse om en begæring om skilsmisse, separation elleromstødelse af ægteskab, har kompetence i spørgsmål vedrørende foræl-dremyndigheden over et fælles barn, når barnet har sit sædvanligeopholdssted på den pågældende medlemsstats område.
2. Har barnet ikke sit sædvanlige opholdssted på den i stk. 1
omhandlede medlemsstats område, har retterne i denne stat kompetencei sådanne spørgsmål, hvis barnet har sit sædvanlige opholdssted på enanden medlemsstats område, og:
a) mindst en af ægtefællerne har forældremyndighed over barnet, og
b) disse retters kompetence er accepteret af ægtefællerne og tjener
barnets tarv.
3. Kompetencen, jf. stk. 1 og 2, ophører:
a) så snart der er truffet endelig afgørelse om imødekommelse eller
afvisning af begæringen om skilsmisse, separation eller omstødelseaf ægteskabet, eller
b) så snart der, såfremt der stadig verserer en sag om forældremyn-
dighed på det i litra a) nævnte tidspunkt, er truffet endeligafgørelse i denne sag, eller
c) så snart de i litra a) og b) nævnte sager er afsluttet af anden grund.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 5
▼B
Artikel 4
Barnebortførelser
De kompetente retter i henhold til artikel 3 udøver deres kompetence i
overensstemmelse med Haag-konventionen af 25. oktober 1980 om de
civilretlige virkninger af internationale barnebortførelser, særlig dennesartikel 3 og 16.
Artikel 5
Modkrav
Den ret, ved hvilken en sag verserer på grundlag af artikel 2, 3 og 4, er
også kompetent til at behandle et modkrav, for så vidt som dette falderind under denne forordnings anvendelsesområde.
Artikel 6
Ændring af separation til skilsmisse
Den ret i en medlemsstat, der har truffet afgørelse om separation, er
også kompetent til at ændre en sådan separation til skilsmisse, såfremtlovgivningen i den pågældende medlemsstat giver hjemmel hertil, jf.dog artikel 2.
Artikel 7
De i artikel 2-6 indeholdte kompetencereglers eksklusive karakter
En ægtefælle
a) som har sit sædvanlige opholdssted på en medlemsstats område,
eller
b) som er statsborger i en medlemsstat eller, for så vidt angår Det
Forenede Kongerige og Irland, har »domicil« på en af dissemedlemsstaters område.
kan kun sagsøges i en anden medlemsstat i overensstemmelse med
artikel 2-6.
Artikel 8
Anden kompetence
1. Hvis ingen ret i en medlemsstat er kompetent i medfør af artikel
2-6, afgøres spørgsmålet om kompetencen i hver enkelt medlemsstatefter statens egen lovgivning.
2. En statsborger i en medlemsstat, der har sit sædvanlige opholds-
sted på en anden medlemsstats område, kan i lighed med denne
medlemsstats egne statsborgere påberåbe sig de kompetenceregler,
som gælder i denne stat, over for en sagsøgt, der ikke har sit sædvan-lige opholdssted på en medlemsstats område, og som ikke enten erstatsborger i en medlemsstat eller, for så vidt angår Det ForenedeKongerige og Irland, har »domicil« på en af disse medlemsstaters
område.
Afdeling 2
Prøvelse af kompetencen og af sagens antagelse til påkendelse
Artikel 9
Prøvelse af kompetencen
En ret i en medlemsstat, for hvilken der indbringes en sag, som den
pågældende ret ikke er kompetent til at påkende i medfør af denneforordning, og som en ret i en anden medlemsstat er kompetent til atpåkende i medfør af denne forordning, skal på embeds vegne erklæresig inkompetent.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 6
▼B
Artikel 10
Prøvelse af sagens antagelse til påkendelse
1. Såfremt en sagsøgt, der har sit sædvanlige opholdssted på en
anden stats område end den medlemsstat, hvor sagen er anlagt, ikkegiver møde, skal den kompetente ret udsætte sagen, indtil det er fast-slået, at sagsøgte har haft mulighed for at modtage det indledendeprocesskrift i sagen eller et tilsvarende dokument i så god tid, at
vedkommende har kunnet varetage sine interesser under sagen, eller at
alle hertil fornødne foranstaltninger har været truffet.
2. Artikel 19 i Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 af 29. maj
2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretsligedokumenter i civile og kommercielle sager(
1) skal anvendes i stedet
for stk. 1 i nærværende artikel, såfremt det indledende processkrift i
sagen eller et tilsvarende dokument skulle fremsendes fra én medlems-stat til en anden i medfør af nævnte forordning.
3. Hvor forordning (EF) nr. 1348/2000 ikke finder anvendelse, skal
artikel 15 i Haag-konventionen af 15. november 1965 om forkyndelse iudlandet af retslige og udenretslige dokumenter i sager om civile eller
kommercielle spørgsmål anvendes, såfremt det indledende processkrift
i sagen eller et tilsvarende dokument skulle fremsendes til udlandet imedfør af nævnte konvention.
Afdeling 3
Litispendens og indbyrdes sammenhængende krav
Artikel 11
1. Såfremt krav, der har samme genstand og hviler på samme
grundlag, fremsættes mellem de samme parter for retter i forskelligemedlemsstater, skal den anden ret, ved hvilken sagen anlægges, påembeds vegne udsætte sagen, indtil det er fastslået, at den ret, vedhvilken sagen først er anlagt, er kompetent.
2. Fremsættes der begæringer om skilsmisse, separation og omstø-
delse af ægteskab, som ikke har samme genstand og hviler på sammegrundlag, mellem de samme parter for retter i forskellige medlems-stater, skal den anden ret, ved hvilken sagen anlægges, på embedsvegne udsætte sagen, indtil det er fastslået, at den ret, ved hvilken
sagen først er anlagt, er kompetent.
3. Når det er fastslået, at den ret, ved hvilken sagen først er anlagt,
er kompetent, skal den anden ret erklære sig inkompetent til fordel forden første.
Den part, der anlagde sagen ved den anden ret, kan i det tilfælde frem-
sætte sin begæring for den ret, ved hvilken sagen først er anlagt.
4. Ved anvendelsen af denne artikel anses en sag for anlagt ved en
ret:
a) på det tidspunkt, hvor det indledende processkrift i sagen eller et
tilsvarende dokument indleveres til retten, forudsat at sagsøger ikke
efterfølgende har undladt at træffe de foranstaltninger, der krævedesaf ham, for at få dokumentet forkyndt for sagsøgte, eller
b) hvis det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende doku-
ment skal forkyndes, før det indleveres til retten, på det tidspunkt,hvor det modtages af den myndighed, der er ansvarlig for forkyn-delsen, forudsat at sagsøger ikke efterfølgende har undladt at træffede foranstaltninger, der krævedes af ham, for at få dokumentetindleveret til retten.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 7
(1) Se side 37 i denne EFT.
▼B
Afdeling 4
Foreløbige, herunder sikrende, retsmidler
Artikel 12
Denne forordnings bestemmelser er ikke til hinder for, at retterne i en
medlemsstat i hastetilfælde kan anvende de foreløbige, herunder
sikrende, retsmidler, der er fastsat i denne stats lovgivning, over for
personer eller aktiver i denne stat, selv om en ret i en anden medlems-stat i medfør af denne forordning er kompetent til at påkende sagensrealitet.
KAPITEL III
ANERKENDELSE OG FULDBYRDELSE
Artikel 13
Retsafgørelser
1. I denne forordning forstås ved »retsafgørelser« enhver afgørelse
om skilsmisse, separation eller omstødelse af ægteskab truffet af en
ret i en medlemsstat samt enhver afgørelse om ægtefællernes forældre-
myndighed, der træffes i forbindelse med sådanne ægteskabssager,uanset hvorledes den betegnes, såsom dom eller kendelse.
2. Bestemmelserne i dette kapitel finder ligeledes anvendelse på
fastsættelse af sagsomkostninger i forbindelse med sager omfattet af
denne forordning og på fuldbyrdelse af enhver kendelse om sådannesagsomkostninger.
3. Ved anvendelsen af denne forordning skal officielt bekræftede
dokumenter, der er udstedt og eksigible i en medlemsstat, samt forlig,
der er indgået for retten under en retssag, og som er eksigible i denmedlemsstat, hvor de er indgået, anerkendes og erklæres for eksigiblepå samme vilkår som de i stk. 1 nævnte afgørelser.
Afdeling 1
Anerkendelse
Artikel 14
Anerkendelse af retsafgørelse
1. Retsafgørelser, der er truffet i en medlemsstat, skal anerkendes i
de øvrige medlemsstater, uden at der stilles krav om anvendelse af ensærlig fremgangsmåde.
2. Der må navnlig ikke stilles krav om anvendelse af en særlig frem-
gangsmåde i forbindelse med ajourføring af en medlemsstatscivilstandsregister på grundlag af en retsafgørelse om skilsmisse, sepa-ration eller omstødelse af ægteskab, der er truffet i en andenmedlemsstat, når den pågældende afgørelse ikke længere kan gøres til
genstand for appel eller genoptagelse i henhold til sidstnævnte
medlemsstats lovgivning, jf. dog stk. 3.
3. En berettiget part kan efter fremgangsmåden i afdeling 2 og 3 i
dette kapitel få fastslået, at en retsafgørelse skal anerkendes, eller at
en retsafgørelse ikke skal anerkendes.
4. Gøres anerkendelsen af en retsafgørelse gældende under en verse-
rende sag ved en ret i en medlemsstat, kan denne ret træffe afgørelse ispørgsmålet.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 8
▼B
Artikel 15
Grunde til ikke-anerkendelse
1. En retsafgørelse om skilsmisse, separation eller omstødelse af
ægteskab kan ikke anerkendes:
a) såfremt en anerkendelse åbenbart vil stride mod grundlæggende
retsprincipper i den medlemsstat, som anmodningen rettes til
b) hvor den sagsøgte er dømt som udebleven, eller hvor det indledende
processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument ikke er blevetforkyndt for sagsøgte i så god tid og på en sådan måde, at dennehar kunnet varetage sine interesser under sagen, medmindre detfastslås, at sagsøgte utvetydigt har accepteret afgørelsen
c) såfremt den er uforenelig med en afgørelse, der er truffet i en sag
mellem de samme parter i den medlemsstat, som anmodningenrettes til, eller
d) såfremt den er uforenelig med en afgørelse, der tidligere er truffet i
en anden medlemsstat eller i en ikke-medlemsstat mellem de sammeparter, og denne tidligere afgørelse opfylder de nødvendige betin-gelser for at blive anerkendt i den medlemsstat, som anmodningenrettes til.
2. En retsafgørelse om ægtefællernes forældremyndighed, der
træffes i forbindelse med ægteskabssager som omhandlet i artikel 13,kan ikke anerkendes:
a) såfremt en anerkendelse åbenbart vil stride mod grundlæggende
retsprincipper i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, idetder samtidig skal tages hensyn til barnets tarv
b) såfremt den, bortset fra i hastetilfælde, er truffet, uden at barnet har
haft mulighed for at blive hørt, hvilket er i strid med grundlæggenderetsplejeprincipper i den medlemsstat, som anmodningen rettes til
c) hvor en person er dømt som udebleven, eller såfremt det indledende
processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument ikke er blevetforkyndt for den pågældende i så god tid og på en sådan måde, atdenne har kunnet varetage sine interesser under sagen, medmindre
det fastslås, at vedkommende utvetydigt har accepteret afgørelsen
d) på anmodning af en person, der gør gældende, at afgørelsen krænker
vedkommendes forældremyndighed, såfremt afgørelsen er truffet,
uden at vedkommende har haft mulighed for at blive hørt
e) såfremt den er uforenelig med en afgørelse om forældremyndighed,
der efterfølgende er truffet i den medlemsstat, som anmodningenrettes til, eller
f) såfremt den er uforenelig med en afgørelse om forældremyndighed,
der senere er truffet i en anden medlemsstat eller i den ikke-medlemsstat, hvor barnet har sit sædvanlige opholdssted, og denne
senere afgørelse opfylder de nødvendige betingelser for at blive
anerkendt i den medlemsstat, som anmodningen rettes til.
Artikel 16
Aftale med tredjelande
En ret i en medlemsstat kan på grundlag af en aftale om anerkendelse
og fuldbyrdelse af retsafgørelser undlade at anerkende en retsafgørelseafsagt i en anden medlemsstat, hvis retsafgørelsen i de i artikel 8
nævnte tilfælde kun kan baseres på andre kompetenceregler end dem,
der er anført i artikel 2-7.
Artikel 17
Forbud mod prøvelse afkompetencen for retterne i domsstaten
Kompetencen for retterne i domsstaten kan ikke efterprøves. Kompe-
tencereglerne i artikel 2-8 er ikke omfattet af de i artikel 15, stk. 1,litra a), og stk. 2, litra a), omhandlede grundlæggende retsprincipper.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 9
▼B
Artikel 18
Forskelle i anvendelig lovgivning
Anerkendelse af en retsafgørelse om skilsmisse, separation eller omstø-
delse af ægteskab kan ikke nægtes under henvisning til, at lovgivningeni den medlemsstat, som anmodningen rettes til, ikke tillader skilsmisse,separation eller omstødelse af ægteskab på samme grundlag.
Artikel 19
Forbud mod prøvelse med hensyn til sagens realitet
En retsafgørelse kan i intet tilfælde efterprøves med hensyn til sagens
realitet.
Artikel 20
Udsættelse
1. Gøres anerkendelse af en retsafgørelse, der er truffet i en
medlemsstat, gældende ved en ret i en anden medlemsstat, kan denneudsætte sagen, såfremt afgørelsen er blevet anfægtet ved ordinær appel
eller genoptagelse.
2. Gøres anerkendelse af en retsafgørelse, der er truffet i Irland eller
Det Forenede Kongerige, gældende ved en ret i en anden medlemsstat,
kan denne udsætte sagen, såfremt fuldbyrdelsen er udsat i domsstaten
ved iværksættelse af appel eller genoptagelse.
Afdeling 2
Fuldbyrdelse
Artikel 21
Eksigible retsafgørelser
1. De i en medlemsstat trufne retsafgørelser om udøvelse af foræl-
dremyndigheden over et fælles barn, som er eksigible i denpågældende stat, og som er blevet forkyndt, fuldbyrdes i en andenmedlemsstat, når de på anmodning af en berettiget part er blevet
erklæret for eksigible i denne stat.
2. I Det Forenede Kongerige kan sådanne retsafgørelser dog fuld-
byrdes i England og Wales, Skotland eller Nordirland, når de på
anmodning af en berettiget part er blevet registreret med henblikpå
fuldbyrdelse i den pågældende del af Det Forenede Kongerige.
Artikel 22
Retternes stedlige kompetence
1. Anmodningen om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel,
fremsættes over for den ret, der er angivet i bilag I.
2. Rettens stedlige kompetence afgøres på grundlag af den parts
sædvanlige opholdssted, mod hvem der anmodes om fuldbyrdelse, ellerpå grundlag af det sædvanlige opholdssted for det barn, som måttevære berørt af anmodningen.
Hvis ingen af de i første afsnit nævnte steder er beliggende i den
medlemsstat, som anmodningen rettes til, afgøres rettens stedligekompetence på grundlag af stedet for fuldbyrdelsen.
3. I forbindelse med de fremgangsmåder, der er omhandlet i artikel
14, stk. 3, afgøres rettens stedlige kompetence efter den interne lovgiv-ning i den medlemsstat, hvor anmodningen om anerkendelse eller omikke-anerkendelse fremsættes.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 10
▼B
Artikel 23
Fremgangsmåde ved fuldbyrdelse
1. Fremgangsmåden ved fremsættelse af anmodningen afgøres efter
lovgivningen i den medlemsstat, som anmodningen rettes til.
2. Den, som fremsætter anmodningen, skal vælge en processuel
bopæl i retskredsen for den ret, som anmodningen er indgivet til.
Såfremt lovgivningen i den medlemsstat, som anmodningen rettes til,
ikke har regler om et sådant valg af bopæl, skal den, som fremsætteranmodningen, udpege en procesfuldmægtig.
3. De i artikel 32 og 33 nævnte dokumenter skal vedlægges anmod-
ningen.
Artikel 24
Rettens afgørelse
1. Den ret, som behandler anmodningen, skal træffe sin afgørelse
snarest muligt. Den person, mod hvem der anmodes om fuldbyrdelse,kan ikke på dette tidspunkt af sagens behandling gøre indsigelser over
for retten.
2. Anmodningen kan kun afslås af en af de i artikel 15, 16 og 17
anførte grunde.
3. En retsafgørelse kan i intet tilfælde efterprøves med hensyn til
sagens realitet.
Artikel 25
Underretning om afgørelsen
Den ansvarlige retsembedsmand drager omsorg for, at den, der har
fremsat anmodningen, straks og på den måde, der er foreskrevet ilovgivningen i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, får under-retning om den afgørelse, der er truffet vedrørende anmodningen.
Artikel 26
Appel af afgørelsen om fuldbyrdelse
1. Den afgørelse, der træffes om anmodningen om, at en retsafgø-
relse erklæres for eksigibel, kan appelleres af begge parter.
2. Appel skal indgives til den ret, der er angivet i bilag II.3. Appellen skal behandles i overensstemmelse med reglerne om
kontradiktorisk procedure.
4. Hvis appellen indgives af den part, der anmoder om, at en retsaf-
gørelse erklæres for eksigibel, skal den part, mod hvem der anmodes
om fuldbyrdelse, tilsiges til at give møde for den ret, der behandlerappellen. Giver den pågældende part ikke møde, finder artikel 10anvendelse.
5. En afgørelse om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel, skal
appelleres inden en måned efter, at den er blevet forkyndt. Såfremt
den part, mod hvem der anmodes om fuldbyrdelse, har sit sædvanlige
opholdssted på en anden medlemsstats område end den, hvor retsafgø-relsen er blevet erklæret for eksigibel, er fristen for appel to månederog løber fra den dag, hvor afgørelsen om eksigibilitet er blevetforkyndt for den pågældende personligt eller på hans bopæl. Dennefrist kan ikke forlænges under henvisning til afstanden.
Artikel 27
Appelinstanser samt retsmidler
Den afgørelse, der træffes i appelsagen, kan kun anfægtes som angivet
i bilag III.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 11
▼B
Artikel 28
Udsættelse
1. Den ret, der behandler en appel i medfør af artikel 26 eller 27,
kan efter anmodning fra den part, mod hvem der anmodes om fuldbyr-
delse, udsætte sagen, såfremt retsafgørelsen i domsstaten er anfægtetved ordinær appel eller genoptagelse, eller såfremt fristen herfor endnuikke er udløbet. I sidstnævnte tilfælde kan retten fastsætte en frist foriværksættelse af appel eller genoptagelse.
2. Såfremt retsafgørelsen er truffet i Irland eller Det Forenede
Kongerige, skal enhver form for appel eller genoptagelse i den pågæl-dende domsstat anses som et ordinært retsmiddel ved anvendelsen i stk.
1.
Artikel 29
Delvis fuldbyrdelse
1. Såfremt der ved en retsafgørelse er taget stilling til flere krav, og
fuldbyrdelse ikke kan tillades for så vidt angår dem alle, skal retten
tillade fuldbyrdelse af et eller flere af kravene.
2. Den, som fremsætter anmodningen, kan anmode om delvis fuld-
byrdelse.
Artikel 30
Fri proces
Har den, som fremsætter anmodningen, i domsstaten helt eller delvis
haft fri proces eller været fritaget for gebyrer og omkostninger, skalden pågældende under den i artikel 22-25 fastlagte procedure havemeddelt fri proces eller fritagelse for gebyrer og sagsomkostninger ividest muligt omfang efter lovgivningen i den medlemsstat, somanmodningen rettes til.
Artikel 31
Sikkerhed eller depositum
Det kan ikke pålægges den part, som i en medlemsstat anmoder om
fuldbyrdelse af en retsafgørelse, der er truffet i en anden medlemsstat,
at stille sikkerhed eller depositum af nogen art med følgende begrun-
delse:
a) at vedkommende ikke har sædvanligt opholdssted på den pågæl-
dende medlemsstats område
b) at vedkommende er udlænding eller, hvis der anmodes om fuldbyr-
delse i Det Forenede Kongerige eller Irland, at vedkommende har»domicil« i en af disse medlemsstater.
Afdeling 3
Fælles bestemmelser
Artikel 32
Dokumenter
1. Den part, der søger eller anfægter anerkendelse af en retsafgørelse
eller anmoder om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel, skal frem-
lægge:
a) en genpart af retsafgørelsen, der opfylder de nødvendige betingelser
med hensyn til godtgørelse af dens ægthed, og
b) den attest, som er omhandlet i artikel 33.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 12
▼B
2. Hvor det drejer sig om en udeblivelsesdom, skal den part, der
søger anerkendelse eller anmoder om, at en retsafgørelse erklæres foreksigibel, desuden fremlægge:
a) det originale dokument eller en bekræftet genpart, hvoraf det
fremgår, at det indledende processkrift i sagen eller en tilsvarenderetsakt er blevet forkyndt for den udeblevne part, eller
b) et dokument, der angiver, at sagsøgte utvetydigt har accepteret rets-
afgørelsen.
Artikel 33
Andre dokumenter
Den kompetente ret eller myndighed i domsstaten skal på anmodning
af en berettiget part udstede en attest, der udfærdiges på formularen ibilag IV (retsafgørelser i ægteskabssager) eller bilag V (retsafgørelserom forældremyndighed).
Artikel 34
Manglende fremlæggelse af dokumenter
1. Såfremt de i artikel 32, stk. 1, litra b), eller stk. 2, nævnte doku-
menter ikke fremlægges, kan retten fastsætte en frist for derestilvejebringelse eller anerkende tilsvarende dokumenter eller, såfremtden anser sagen for tilstrækkeligt oplyst, fritage for kravet om ensådan fremlæggelse.
2. Såfremt retten kræver det, skal der foretages en oversættelse af
dokumenterne. Oversættelsen skal bekræftes af en person, der er
bemyndiget hertil i en af medlemsstaterne.
Artikel 35
Legalisering eller tilsvarende formalitet
Der kræves ingen legalisering eller opfyldelse af tilsvarende formalitet
med hensyn til de i artikel 32, 33 og artikel 34, stk. 2, nævnte doku-menter eller eventuelle procesfuldmagter.
KAPITEL IV
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 36
Forholdet til andre instrumenter
1. Med forbehold af artikel 38 og 42 og nærværende artikels stk. 2
træder denne forordning for så vidt angår medlemsstaterne i stedet forde konventioner mellem to eller flere medlemsstater, som gælder påtidspunktet for denne forordnings ikrafttræden, og som angår sags-
områder, der er omfattet af denne forordning.
2. a) Finland og Sverige kan erklære, at konventionen af 6. februar
1931 mellem Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige inde-holdende international-privatretlige bestemmelser om ægteskab,adoption og værgemål, med tilhørende slutprotokol, helt ellerdelvis skal finde anvendelse på deres indbyrdes forbindelser i
stedet for bestemmelserne i denne forordning. Disse erklæringer
offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende som bilag
til forordningen. De nævnte medlemsstater kan på ethvert tids-punkt trække erklæringen helt eller delvis tilbage(
1).
b) Princippet om ikke-forskelsbehandling af unionsborgerne på
grundlag af nationalitet skal overholdes.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 13
(1) Ingen af disse medlemsstater har fremsat denne erklæring, da forordningen
blev vedtaget.
▼B
c) Kompetencereglerne i fremtidige aftaler, der indgås mellem de i
litra a) omhandlede medlemsstater, og som angår sagsområder,der er omfattet af denne forordning, skal være i overensstem-
melse med kompetencereglerne i denne forordning.
d) Afgørelser, der i en af de nordiske stater, som har fremsat den i
litra a) omhandlede erklæring, er truffet af en kompetentmyndighed svarende til en af dem, der er omhandlet i kapitel II,anerkendes og fuldbyrdes i de øvrige medlemsstater efter bestem-
melserne i kapitel III.
3. Medlemsstaterne tilsender Kommissionen:
a) en kopi af de i stk. 2, litra a) og c), omhandlede aftaler og ensartede
lovgivninger, der gennemfører disse aftaler
b) meddelelse om alle opsigelser af eller ændringer i sådanne aftaler
eller ensartede lovgivninger.
Artikel 37
Forholdet til visse multilaterale konventioner
Denne forordning har i forbindelserne mellem medlemsstaterne forrang
frem for følgende konventioner, for så vidt angår sagsområder, som er
omfattet af denne forordning:
— Haag-konventionen af 5. oktober 1961 om myndighedernes kompe-
tence og lovvalget i sager vedrørende beskyttelse af mindreårige
— Luxembourg-konventionen af 8. september 1967 om anerkendelse
af afgørelser om ægteskabs gyldighed
— Haag-konventionen af 1. juni 1970 om anerkendelse af skilsmisser
og separationer
— den europæiske konvention af 20. maj 1980 om anerkendelse og
fuldbyrdelse af afgørelser om forældremyndighed
— Haag-konventionen af 19. oktober 1996 om retternes kompetence,
lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsakter samt om samar-bejde vedrørende forældremyndighed og foranstaltninger tilbeskyttelse af mindreårige, forudsat at det berørte barn har sitsædvanlige opholdssted i en medlemsstat.
Artikel 38
Anvendelsesområde
1. De aftaler og konventioner, der er nævnt i artikel 36, stk. 1, og
artikel 37, bevarer deres gyldighed på sagsområder, hvor denne forord-
ning ikke finder anvendelse.
2. De bevarer ligeledes deres gyldighed for så vidt angår retsafgø-
relser, der er truffet, og officielt bekræftede dokumenter, der er
udstedt før denne forordnings ikrafttræden.
Artikel 39
Aftaler mellem medlemsstater
1. To eller flere medlemsstater kan indgå aftaler eller ordninger,
som supplerer denne forordnings bestemmelser eller letter densgennemførelse.
Medlemsstaterne tilsender Kommissionen:
a) en kopi af udkastene til sådanne aftaler
b) meddelelse om alle opsigelser af eller ændringer i sådanne aftaler.
2. Aftalerne eller ordningerne kan i intet tilfælde fravige kapitel II
og III.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 14
▼B
Artikel 40
Traktater med Pavestolen
1. Anvendelsen af denne forordning berører ikke den internationale
traktat (konkordat) mellem Pavestolen og Portugal, undertegnet den7. maj 1940 i Vatikanstaten.
2. Afgørelser om et ægteskabs ugyldighed, som træffes i henhold til
den i stk. 1 nævnte traktat, anerkendes i medlemsstaterne på de ikapitel III anførte vilkår.
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder ligeledes anvendelse på
følgende internationale traktater (konkordater) med Pavestolen:
a) Concordato lateranense af 11. februar 1929 mellem Italien og Pave-
stolen som ændret ved den aftale med tillægsprotokol, der blev
undertegnet den 18. februar 1984 i Rom
b) aftalen af 3. januar 1979 mellem Pavestolen og Spanien om retlige
anliggender.
4. De i stk. 2 omhandlede afgørelser kan med henblik på anerken-
delse i Italien og Spanien underkastes de samme procedurer og densamme kontrol som afgørelser truffet af kirkeretter på grundlag af de istk. 3 nævnte internationale traktater med Pavestolen.
5. Medlemsstaterne tilsender Kommissionen:
a) en kopi af de i stk. 1 og 3 omhandlede traktater, og
b) meddelelse om alle opsigelser af eller ændringer i sådanne traktater.
Artikel 41
Medlemsstater med to eller flere retsordener
For så vidt angår en medlemsstat, hvor to eller flere retsordener eller
regelsæt vedrørende sagsområder, der er omfattet af denne forordning,finder anvendelse i forskellige territoriale enheder:
a) forstås en henvisning til sædvanligt opholdssted på denne medlems-
stats område som en henvisning til sædvanligt opholdssted på enterritorial enheds område
b) forstås en henvisning til nationalitet som en henvisning til tilhørsfor-
hold til en territorial enhed som fastsat efter den pågældendemedlemsstats lovgivning
c) forstås en henvisning til de myndigheder i denne medlemsstat, som
behandler en begæring om skilsmisse, separation eller omstødelse afægteskab, som en henvisning til de myndigheder i den territorialeenhed, som behandler begæringen
d) forstås en henvisning til reglerne i denne medlemsstat som en
henvisning til reglerne i den territoriale enhed, hvor kompetence,
anerkendelse eller fuldbyrdelse gøres gældende.
KAPITEL V
OVERGANGSBESTEMMELSER
Artikel 42
1. Bestemmelserne i denne forordning finder kun anvendelse på rets-
sager, der er anlagt, og på officielt bekræftede dokumenter samt på
forlig, der er indgået for retten under en retssag, efter at forordningen
er trådt i kraft.
2. Retsafgørelser, som er truffet, efter at denne forordning er trådt i
kraft, i sager, der er anlagt før dette tidspunkt, skal anerkendes og fuld-
byrdes efter bestemmelserne i kapitel III, såfremt de anvendtekompetenceregler er i overensstemmelse med de regler, der er fastsat ikapitel II eller i en konvention, der, da sagen blev anlagt, var gældendemellem domsstaten og den medlemsstat, som anmodningen rettes til.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 15
▼B
KAPITEL VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 43
Efterprøvelse
Senest den 1. marts 2006 og derefter hvert femte år forelægger
Kommissionen Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske ogSociale Udvalg en rapport om anvendelsen af denne forordning,
specielt af artikel 36, artikel 39 og artikel 40, stk. 2. Rapporten
ledsages om nødvendigt af forslag om tilpasning af forordningen.
Artikel 44
Ændring af lister over kompetente retter og appelmuligheder
1. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen tekster, der indebærer
ændring af listerne over kompetente retter og appelmuligheder i bilagI, II og III. Kommissionen ændrer de berørte bilag i overensstemmelsehermed.
2. Ajourføringen eller tekniske ændringer af formularerne i bilag IV
og V vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 45, stk. 2.
Artikel 45
1. Kommissionen bistås af et udvalg.2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 3 og 7 i afgø-
relse 1999/468/EF.
3. Udvalget vedtager sin forretningsorden.
Artikel 46
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft den 1. marts 2001.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart
i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse afDet Europæiske Fællesskab.2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 16
▼B
BILAG I
Den i artikel 22 omhandlede anmodning skal fremsættes over for følgende
retter:
— i Belgien, »tribunal de première instance«/»rechtbankvan eerste aanleg«/
»erstinstanzliches Gericht«
— i Tyskland
— i distriktet for »Kammergericht (Berlin): Familiengericht Pankow/
Weißensee«
— i distrikterne for de øvrige »Oberlandesgerichte« :»Familiengericht« ,
som er beliggende samme sted som »Oberlandesgericht«
— i Grækenland, »Μονοµελές Πρωτοδικείο «
— i Spanien, »Juzgado de Primera Instancia«
— i Frankrig, præsidenten for »Tribunal de grande instance«
— i Irland, »High Court«
— i Italien, »Corte d'appello«
— i Luxembourg, præsidenten for »Tribunal d'arrondissement«
— i Nederlandene, »voorzieningenrechter van de rechtbank«
— i Østrig, »Bezirksgericht«
— i Portugal, »Tribunal de Comarca« eller»Tribunal de Família«
— i Finland, »käräjäoikeus«/»tingsrätten«— i Sverige, »Svea hovrätt«
— i Det Forenede Kongerige:
a) i England og Wales, »High Court of Justice«
b) i Skotland, »Court of Session«
c) i Nordirland, »High Court of Justice«
d) i Gibraltar, »Supreme Court«2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 17
▼M1
▼B
▼B
BILAG II
En afgørelse kan appelleres efter artikel 26 til følgende retter:
— i Belgien:
a) den part, der har anmodet om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel,
kan appellere afgørelsen til »cour d'appel«/»hof van beroep«
b) den part, mod hvem der er anmodet om fuldbyrdelse, kan anfægte afgø-
relsen over for »tribunal de première instance«/»rechtbankvan eerste
aanleg«/»erstinstanzliches Gericht«
— i Tyskland, »Oberlandesgericht«
— i Grækenland, »Εφετείο«
— i Spanien, »Audiencia Provincial«
— i Frankrig, »Cour d'appel«
— i Irland, »High Court of Justice«
— i Italien, »Corte d'appello«
— i Luxembourg, »Cour d'appel«
— i Nederlandene:
a)»gerechtshof« , hvis afgørelsen appelleres af den part, der har anmodet
om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel, eller af den part, mod
hvem der er anmodet om fuldbyrdelse, når denne har givet møde
b)»arrondissementsrechtbank« , hvis afgørelsen appelleres af den part, mod
hvem der er anmodet om fuldbyrdelse, når denne ikke har givet møde
— i Østrig, »Bezirksgericht«
— i Portugal, »Tribunal de Relação«
— i Finland, »hovioikeus«/»hovrätten«
— i Sverige, »Svea hovrätt«
— i Det Forenede Kongerige:
a) i England og Wales, »High Court of Justice«
b) i Skotland, »Court of Session«
c) i Nordirland, »High Court of Justice«
d) i Gibraltar, »Court of Appeal«2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 18
▼B
BILAG III
Afgørelser i appelsager kan i henhold til artikel 27 kun anfægtes:
— i Belgien, Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien, Luxembourg og Nederlan-
dene, ved en kassationsappel
— i Tyskland, ved en »Rechtsbeschwerde«
— i Irland, ved appel vedrørende et retligt spørgsmål, til »Supreme Court«
— i Østrig, ved en »Revisionsrekurs«
— i Portugal, ved en »recurso restrito à matéria de direito«
— i Finland, ved appel til »korkein oikeus — högsta domstolen«— i Sverige, ved appel til Högsta domstolen
— i Det Forenede Kongerige, ved én enkelt appel vedrørende et retligt
spørgsmål2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 19
▼B
BILAG IV
2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 20
▼B
2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 21
▼B
BILAG V
2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 22
▼B
2000R1347 — DA — 10.07.2002 — 001.001 — 23