2004R0725 — DA — 20.04.2009 — 002.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

►B EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 725/2004 af 31. marts 2004 om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter (EØS-relevant tekst) (EFT L 129, 29.4.2004, p.6)

Ændret ved:









▼B

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 725/2004

af 31. marts 2004

om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter

(EØS-relevant tekst)







EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2, under henvisning til forslag fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg ( 1 ), efter høring af Regionsudvalget, efter proceduren i traktatens artikel 251 ( 2 ), og ud fra følgende betragtninger: (1) Forsætlige ulovlige handlinger og navnlig terrorisme hører blandt de alvorligste trusler mod idealerne om demokrati og frihed samt de frihedsværdier, der udgør selve essensen af Den Europæiske Union. (2) Det er vigtigt til enhver tid at sikre søtransportsektoren i Det Europæiske Fællesskab og de borgere, der benytter denne transportform, samt miljøet mod trusler om forsætlige ulovlige handlinger, såsom terrorhandlinger, pirateri eller tilsvarende handlinger. (3) Ved transport af gods, som indeholder særligt farlige stoffer, såsom kemiske og radioaktive stoffer, kan de farer, som forsætlige ulovlige handlinger udløser, få alvorlige følger for EU's borgere og miljø. (4) Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002 ændringer af den internationale konvention fra 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS-konventionen) samt en international kode for sikring af skibe og havnefaciliteter (ISPS-koden). Formålet med disse instrumenter er at forbedre sikringen af skibe, der anvendes i den internationale samhandel og de tilhørende havnefaciliteter. De indeholder obligatoriske bestemmelser, hvis dækningsområde inden for Fællesskabet bør præciseres, samt bestemmelser i form af henstillinger, hvoraf nogle skal gøres obligatoriske inden for Fællesskabet. (5) Opfyldelsen af den sikringsmæssige målsætning, som er beskrevet i betragtning 2, bør ske gennem vedtagelse af fælles standarder for fortolkning, gennemførelse og kontrol inden for Fællesskabet af de bestemmelser, som IMO's diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002, medmindre andet gælder ifølge medlemsstaternes lovgivning vedrørende den nationale sikkerhed og foranstaltninger, som måtte blive indført i medfør af afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union. Gennemførelsesbeføjelserne overdrages til Kommissionen med henblik på vedtagelse af detaljerede gennemførelsesbestemmelser. (6) I denne forordning overholdes de grundlæggende rettigheder og de principper, som bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder anerkender. (7) Ud over skibe, der benyttes til international maritim trafik, og de havnefaciliteter, der benyttes til samme, bør skibe, der sejler i national fart inden for Fællesskabet, samt de tilhørende havnefaciliteter sikres bedre, navnlig passagerskibe på grund af det store antal menneskeliv, som kan bringes i fare i forbindelse med denne transportform. (8) ISPS-kodens B-del indeholder en række henstillinger, der bør gøres obligatoriske inden for Fællesskabet med henblik på en ensartet opfyldelse af den sikringsmæssige målsætning, der er beskrevet i betragtning 2. (9) Med henblik på at bidrage til den anerkendte og nødvendige målsætning om at fremme nærskibsfart inden for Fællesskabet bør medlemsstaterne opfordres til i henhold til regel 11 i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring, at fremme aftaler vedrørende sikringsordninger for fast rutefart til søs inden for Fællesskabet for at undgå at svække det tilstræbte overordnede sikringsniveau. (10) For havnefaciliteter beliggende i havne, der kun lejlighedsvis betjener international søtrafik, kan det være en uforholdsmæssig stor opgave konstant at anvende de sikringsbestemmelser, der indføres ved nærværende forordning. Det er op til de enkelte medlemsstater i henhold til de sårbarhedsvurderinger, de foretager, at udarbejde en liste over de berørte havne og de erstatningsforanstaltninger, der kan sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. (11) Medlemsstaterne bør foretage aktiv kontrol af, at skibe af alle oprindelser, der har til hensigt at anløbe en af Fællesskabets havne, overholder sikringsreglerne. Medlemsstaterne bør udnævne en »kompetent maritim sikringsmyndighed«, som samordner, gennemfører og overvåger anvendelsen af de sikringsforanstaltninger for skibe og havnefaciliteter, der foreskrives i nærværende forordning. Denne myndighed bør kræve, at ethvert skib, der har til hensigt at anløbe en medlemsstats havn, forud kommunikerer oplysninger om dets internationale sikringscertifikat, skibets nuværende og tidligere sikringsniveauer, samt andre praktiske oplysninger vedrørende sikring. (12) Der bør være mulighed for, at medlemsstaterne kan indføre undtagelser fra det systematiske krav om oplysninger i betragtning 11 i forbindelse med rutefart inden for Fællesskabet eller nationalt, hvis de rederier, der besejler de pågældende ruter, til enhver tid kan levere disse oplysninger på anmodning af medlemsstaternes kompetente myndigheder. (13) Sikkerhedskontroller på havnen kan foranlediges af medlemsstaternes kompetente maritime sikringsmyndigheder, men for det internationale sikringscertifikats vedkommende ligeledes af inspektører, der handler inden for rammerne af havnestatskontrollen i henhold til Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol) ( 3 ). Det må således sikres, at de relevante myndigheder supplerer hinanden, når der er flere myndigheder involveret. (14) På nationalt plan bidrager forskellige parter til gennemførelsen af sikringsforanstaltninger, og derfor bør de enkelte medlemsstater udpege en enkelt, kompetent myndighed, der har til opgave at samordne og overvåge anvendelsen af sikringsforanstaltninger for søtransportsektoren på nationalt plan. Medlemsstaterne bør tilvejebringe de nødvendige ressourcer og fastlægge en national plan for gennemførelse af denne forordning med henblik på at opfylde den sikringsmæssige målsætning, som er beskrevet i betragtning 2, navnlig gennem en tidsplan for tidlig iværksættelse af bestemte foranstaltninger, i henhold til bestemmelserne i resolution 6, som IMO's diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002. Effektiviteten af de kontroller, der gennemføres i de enkelte nationale systemer, bør efterprøves ved inspektioner, der overvåges af Kommissionen. (15) En effektiv og ensartet anvendelse af foranstaltningerne i henhold til denne politik rejser vigtige finansieringsmæssige spørgsmål. Finansieringen af ekstra sikkerhedsforanstaltninger må ikke føre til konkurrencefordrejning. Kommissionen bør øjeblikkeligt gennemføre en undersøgelse (der navnlig skal se på, hvordan finansieringen deles mellem de offentlige myndigheder og operatørerne, uden at dette berører kompetencefordelingen mellem medlemsstaterne og Det Europæiske Fællesskab), og forelægge Europa-Parlamentet og Rådet resultaterne og eventuelle forslag. (16) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbestemmelser, der tillægges Kommissionen ( 4 ). Der bør indføres en procedure for ændring af denne forordning med henblik på dels at tage hensyn til udviklingen i de internationale instrumenter, dels, i lyset af de indhøstede erfaringer, at gøre andre bestemmelser i ISPS-kodens B-del obligatoriske end dem, der allerede gøres obligatoriske ved denne forordning. (17) Målene for denne forordning, som er at indføre og iværksætte hensigtsmæssige foranstaltninger inden for søtransportpolitikken, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af forordningens europæiske dimension bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går forordningen ikke ud over det, der er nødvendigt for at nå disse mål — ud fra følgende betragtninger: UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:







Artikel 1

Formål

1. Formålet med denne forordning er at indføre og gennemføre fællesskabsforanstaltninger med henblik på at forbedre sikringen af skibe, der anvendes til international samhandel og national trafik samt tilhørende havneanlæg mod truslen om forsætlige ulovlige handlinger.

2. Forordningen har i øvrigt til formål at skabe grundlaget for en harmoniseret fortolkning og gennemførelse samt kontrol på fællesskabsplan af de særlige tiltag til fremme af maritim sikring, som IMO's diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002 i form af en ændring af den internationale konvention fra 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS-konventionen) og indførelse af den internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter (ISPS-koden).

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning gælder følgende definitioner:

1) »SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring«: Ændringer som gengivet i bilag I til denne forordning i form af tilføjelse af kapitel XI-2 i IMO's SOLAS-konvention i den senest ajourførte version.

2) »ISPS-kode«: IMO's internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter (ISPS-kode) i den senest ajourførte version

3) »ISPS-kodens A-del«: Præamblen og de obligatoriske bestemmelser, som udgør ISPS-kodens A-del, som gengivet i bilag II til denne forordning, vedrørende bestemmelserne i kapitel XI-2 i bilaget til SOLAS-konventionen i den senest ajourførte version

4) »ISPS-kodens B-del«: Vejledningen, der udgør ISPS-kodens B-del, som gengivet i bilag III til denne forordning, om bestemmelserne i kapitel XI-2 i bilaget til SOLAS-konventionen som ændret og i ISPS-kodens A-del i den senest ajourførte version

5) »maritim sikring«: Kombinationen af forebyggende foranstaltninger, der har til formål at beskytte søfarten og havnefaciliteterne mod trusler om forsætlige ulovlige handlinger

6) »kontaktpunkt for maritim sikring«: Det organ, som de enkelte medlemsstater udpeger som kontaktpunkt for Kommissionen og andre medlemsstater og som ansvarlig for at fremme, overvåge og informere om gennemførelsen af de foranstaltninger til maritim sikring, der er fastsat i denne forordning

7) »kompetent maritim sikringsmyndighed«: En myndighed, som en medlemsstat udpeger med den opgave at samordne, gennemføre og overvåge anvendelsen af de sikringsforanstaltninger for skibe og/eller en eller flere havnefaciliteter, der foreskrives i denne forordning. Denne myndigheds kompetence kan variere afhængigt af, hvilke opgaver den er pålagt

8) »international søtransport«: Enhver transport med skib fra en havnefacilitet i en medlemsstat til en havnefacilitet uden for den pågældende medlemsstat eller omvendt

9) »indenlandsk søtransport«: Enhver transport med skib i havområder mellem en havnefacilitet i en medlemsstat og den samme havnefacilitet eller en anden havnefacilitet i samme medlemsstat

10) »rutefart«: En række sejladser, der er tilrettelagt med henblik på at sikre forbindelsen mellem to eller flere havnefaciliteter: a) i henhold til en offentliggjort fartplan, eller b) med en sådan regelmæssighed eller hyppighed, at det fremtræder som en systematisk række sejladser.

11) »havnefacilitet«: Et sted, hvor grænsefladen mellem skib og havn forekommer. Dette omfatter efter omstændighederne områder som ankerpladser, ventepladser og ankomstfaciliteter fra søsiden.

12) »grænseflade mellem skib og havn«: Det samspil, der opstår, når et skib direkte og umiddelbart inddrages i overførslen mellem skib og havn af personer eller gods eller udførelsen af havnetjenesteydelser.

13) »forsætlig ulovlig handling«: En forsætlig handling, som på grund af sin art eller den sammenhæng, den indgår i, kan forårsage skader på skibe, der benyttes i international eller i indenlandsk fart, eller på disses passagerer, last eller tilknyttede havnefaciliteter.

Artikel 3

Fælles bestemmelser og anvendelsesområde

1. Inden for international søtransport anvender medlemsstaterne senest den 1. juli 2004 SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og ISPS-kodens A-del i deres helhed og på de betingelser og for de skibe, rederier og havnefaciliteter, der er fastlagt i de nævnte tekster.

2. For indenlandsk søtransport anvender medlemsstaterne senest den 1. juli 2005 SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og ISPS-kodens A-del for passagerskibe, der sejler i indenlandsk fart, og som hører til klasse A, jf. artikel 4 i Rådets direktiv 98/18/EF af 17. marts 1998 om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe ( 5 ), samt for deres rederier som defineret i SOLAS-konventionens kapitel IX, regel 1, og de havnefaciliteter, der betjener dem.

3. Medlemsstaterne træffer efter en obligatorisk sikringsrelateret risikovurdering beslutning om, i hvilket omfang de senest den 1. juli 2007 vil anvende denne forordnings bestemmelser på andre kategorier af skibe i indenlandsk fart end dem, der er anført i stk. 2, samt på deres rederier og de havnefaciliteter, der betjener dem. Det generelle sikringsniveau må ikke sænkes som følge af en sådan beslutning.

Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om alle beslutninger af denne art og om disses periodiske revision, der skal finde sted mindst hvert femte år.

4. Ved gennemførelsen af de bestemmelser, der følger af stk. 1, 2 og 3 tager medlemsstaterne det størst mulige hensyn til vejledningen i ISPS-kodens B-del.

5. Medlemsstaterne efterlever bestemmelserne i følgende punkter af ISPS-kodens B-del, som om disse var obligatoriske:

— 1.12 (revision af skibenes sikringsplaner)

— 1.16 (sårbarhedsvurdering af havnefaciliteter)

— 4.1 (beskyttelse af sikringsplaners og sårbarhedsvurderingers fortrolighed)

— 4.4 (anerkendte sikringsorganisationer)

— 4.5 (minimumskompetencer for anerkendte sikringsorganisationer)

— 4.8 (fastsættelse af sikringsniveauer)

— 4.14, 4.15, 4.16 (kontaktpunkter og oplysninger vedrørende havnefaciliteternes sikringsplaner)

— 4.18 (identifikationsdokumenter)

— 4.24 (skibenes anvendelse af de sikringsforanstaltninger, der anbefales af den stat, i hvis territorialfarvand de sejler)

— 4.28 (bemanding)

— 4.41 (formidling af oplysninger mellem staterne ved udvisning eller afvisning fra en havn)

— 4.45 (skibe fra stater, der ikke er part i konventionen)

— 6.1 (rederiets forpligtelse til at give kaptajnen oplysninger om operatørerne af skibet)

— 8.3 til 8.10 (minimumsstandarder vedrørende sikringsvurdering af skibet)

— 9.2 (minimumsstandarder vedrørende skibets sikringsplan)

— 9.4 (anerkendte sikringsorganisationers uafhængighed)

— 13.6 og 13.7 (intervallerne mellem sikkerhedsøvelser og sikkerhedsuddannelse for skibes besætninger samt for rederiers og skibes sikringsofficerer)

— 15.3 og 15.4 (minimumsstandarder vedrørende sårbarhedsvurderingen af havnefaciliteterne)

— 16.3 og 16.8 (minimumsstandarder vedrørende havnefacilitetens sikringsplan)

— 18.5 og 18.6 (intervallerne mellem sikkerhedsøvelser og sikkerhedsuddannelse på havnefaciliteterne samt for havnefacilitetens sikringsansvarlige).

6. Uanset bestemmelserne i punkt 15.4 i ISPS-kodens A-del revideres havnefaciliteternes sårbarhedsvurderinger regelmæssigt som fastsat i punkt 1.16 i ISPS-kodens B-del, dog senest fem år efter at vurderingen blev foretaget eller senest revideret.

7. Denne forordning finder ikke anvendelse på krigsskibe og troppetransportskibe, lastskibe med en bruttotonnage på under 500, skibe, der ikke fremdrives ved mekaniske midler, træskibe af primitiv konstruktion, fiskerfartøjer eller fartøjer, der ikke anvendes i erhvervsmæssigt øjemed.

8. Uanset stk. 2 og 3 drager medlemsstaterne ved godkendelsen af skibenes og havnefaciliteternes sikringsplaner omsorg for, at planerne indeholder hensigtsmæssige bestemmelser, som garanterer, at sikringen af de skibe, der er omfattet af denne forordning, ikke svækkes af noget skib, nogen grænseflade mellem skib og havn eller skib-til-skib-aktiviteter, der involverer skibe, som ikke er omfattet af denne forordning.

Artikel 4

Formidling af oplysninger

1. De enkelte medlemsstater meddeler IMO, Kommissionen og de øvrige medlemsstater de oplysninger, der kræves i henhold til regel 13 (videreformidling af oplysninger) i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring.

2. De enkelte medlemsstater meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater kontaktoplysninger for de kontaktpersoner, der omtales i punkt 4.16 i ISPS-kodens B-del, samt oplysninger i henhold til punkt 4.41 i ISPS-kodens B-del, når et skib bortvises fra eller nægtes adgang til en havn i Fællesskabet.

3. De enkelte medlemsstater udarbejder på baggrund af de foretagne sikringsvurderinger af havnefaciliteter en liste over de berørte havnefaciliteter og fastlægger omfanget af de foranstaltninger, der træffes til gennemførelse af regel 2, stk. 2 (omfanget af reglernes anvendelse for havnefaciliteter, der lejlighedsvis betjener skibe i international fart), i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring.

De enkelte medlemsstater formidler senest den 1. juli 2004 denne liste til de øvrige medlemsstater og Kommissionen. Kommissionen og alle berørte medlemsstater skal ligeledes underrettes tilstrækkeligt detaljeret om de trufne foranstaltninger.

Artikel 5

Alternative sikringsaftaler eller tilsvarende sikringsordninger

1. I henhold til denne forordning kan regel 11 (alternative sikringsaftaler) i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring også finde anvendelse på fast rutefart, der drives inden for Fællesskabet under anvendelse af tilhørende havnefaciliteter.

2. Med henblik herpå kan medlemsstaterne hver især indgå bilaterale eller multilaterale aftaler i henhold til den nævnte SOLAS-regel. Medlemsstaterne kan navnlig overveje sådanne aftaler for at fremme nærskibsfart inden for Fællesskabet.

De berørte medlemsstater underretter Kommissionen om aftalerne og meddeler tilstrækkelige oplysninger om foranstaltningerne til, at Kommissionen kan bedømme, om aftalerne sænker sikringsniveauet på andre skibe eller havnefaciliteter, som ikke er omfattet af aftalerne. Nærmere oplysninger, der er direkte forbundet med nationale sikkerhedshensyn, kan i givet fald udelades i anmeldelsen til Kommissionen.

Kommissionen undersøger, om der gennem aftalerne sikres et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, navnlig i henhold til bestemmelserne i stk. 2 i ovennævnte SOLAS-regel 11, og om disse er i overensstemmelse med fællesskabsretten og det indre markeds funktion. Hvis aftalerne ikke opfylder disse kriterier, træffer Kommissionen inden for fire måneder en afgørelse i henhold til proceduren i artikel 11, stk. 3. I sådanne tilfælde ophæver eller ændrer de berørte medlemsstater aftalerne i overensstemmelse hermed.

3. Intervallerne for gennemgang af sådanne aftaler i henhold til stk. 4 i regel 11 i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring må ikke overstige fem år.

4. Medlemsstaterne kan for indenlandsk søtransport og havnefaciliteter, som er omfattet af artikel 3, stk. 2 og 3, indføre ækvivalente sikringsarrangementer, jf. regel 12 (ækvivalente sikringsarrangementer) i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring, for så vidt disse sikringsarrangementer er mindst lige så effektive som de, der er foreskrevet i SOLAS-konventionen, kapitel XI-2, og de relevante obligatoriske bestemmelser i ISPS-koden.

Den berørte medlemsstat meddeler Kommissionen tilstrækkelige oplysninger om disse arrangementer, når de er vedtaget, sammen med resultatet af de periodiske revisioner senest fem år efter vedtagelsen eller den seneste revision.

Vilkårene for anvendelse af disse arrangementer kontrolleres af Kommissionen efter bestemmelserne i denne forordnings artikel 9, stk. 4, 5 og 6.

Artikel 6

Fremlæggelse af sikringsoplysninger forud for anløb af en havn i en medlemsstat

1. Når et skib, der er omfattet af bestemmelserne i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og ISPS-koden eller af denne forordnings artikel 3, giver meddelelse om, at det har til hensigt at anløbe en havn i en medlemsstat, kræver den kompetente maritime sikringsmyndighed i den pågældende medlemsstat de oplysninger, der fordres i henhold til regel 9, stk. 2.1 (skibe, der har til hensigt at anløbe en anden kontraherende stats havn), i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring. Denne myndighed analyserer i nødvendigt omfang de meddelte oplysninger og anvender eventuelt de procedurer, der fastlægges i stk. 2 i samme regel.

2. De i stk. 1 nævnte oplysninger fremsendes:

a) mindst 24 timer i forvejen, eller

b) senest på det tidspunkt, hvor skibet forlader den foregående havn, hvis rejsen er kortere end 24 timer, eller

c) hvis anløbshavnen er ukendt eller ændres under rejsen, så snart anløbshavnen bliver kendt.

3. Der opbevares en rapport over den procedure, som det enkelte skib følger, der har været udsat for en sikringsrelateret hændelse som defineret i regel 1 (definitioner) stk. 1.13 i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring.

Artikel 7

Undtagelser fra bestemmelserne om fremlæggelse af sikringsoplysninger inden et skib anløber en havn

1. Medlemsstaterne kan fritage rutefart mellem havnefaciliteter på deres område fra kravet i artikel 6, når følgende betingelser er opfyldt:

a) Rederiet, der driver ovenfor anførte rutefart, udarbejder og ajourfører en liste over de benyttede skibe og videresender denne til den kompetente maritime sikringsmyndighed for den pågældende havn.

b) For hver rejse, der foretages, stilles oplysningerne, som kræves i henhold til regel 9, stk. 2.1, i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring, til rådighed for den kompetente maritime sikringsmyndighed på dennes anmodning. Rederiet skal udarbejde et internt system, der sikrer en øjeblikkelig videresendelse af de pågældende oplysninger til den kompetente maritime sikringsmyndighed døgnet rundt, så snart anmodningen om oplysninger modtages.

2. Når der drives international rutefart mellem to eller flere medlemsstater, kan de enkelte berørte medlemsstater anmode de øvrige medlemsstater om en undtagelse for den pågældende tjeneste i overensstemmelse med stk. 1.

3. Medlemsstaterne kontrollerer regelmæssigt, at betingelserne i stk. 1 og stk. 2 er opfyldt. Når mindst en af disse betingelser ikke længere er opfyldt, ophæver medlemsstaterne straks undtagelsen for det pågældende rederi.

4. Medlemsstaterne udarbejder en liste over rederier og skibe, der er fritaget i henhold til denne artikel, og sørger for, at listen holdes ajour. De meddeler disse oplysninger til Kommissionen og alle berørte medlemsstater.

5. Uanset stk. 1 og 2 kan en medlemsstat af sikringsmæssige grunde og i konkrete tilfælde anmode om fremlæggelse af de oplysninger, som kræves i henhold til regel 9, stk. 2.1, i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring, forud for anløb af en havn.

Artikel 8

Sikringskontrol i medlemsstaters havne

1. Certifikatkontrollen som fastsat i regel 9, stk. 1.1 (kontrol af skibe i havn), i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring foretages i havnen enten af den kompetente maritime sikringsmyndighed, jf. artikel 2, stk. 7, eller af de skibsinspektører, der er defineret i artikel 2, stk. 5, i direktiv 95/21/EF.

2. Når den ansvarlige for gennemførelsen af den certifikatkontrol, der er fastsat i stk. 1, har begrundet mistanke om, at skibet ikke opfylder SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring eller ISPS-koden, men ikke hører under en myndighed, som i den pågældende medlemsstat er ansvarlig for gennemførelse af foranstaltningerne i regel 9, stk. 1.2 og 1.3, i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring, meddeler vedkommende straks dette til den pågældende myndighed.

Artikel 9

Gennemførelse og efterlevelseskontrol

1. Medlemsstaterne gennemfører de administrative og kontrolmæssige opgaver, der følger af bestemmelserne i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og af ISPS-koden. De sikrer sig, at alle nødvendige midler afsættes og anvendes til gennemførelse af denne forordning.

2. Medlemsstaterne udpeger et kontaktpunkt for maritim sikring senest den 1. juli 2004.

3. Medlemsstaterne vedtager hver især et nationalt program for gennemførelsen af denne forordning.

4. Seks måneder efter datoen for gennemførelsen af de i artikel 3 omhandlede foranstaltninger, indleder Kommissionen i samarbejde med det i stk. 2 omtalte kontaktpunkt inspektioner, herunder inspektioner af et passende udsnit af havnefaciliteter og relevante rederier for at efterprøve medlemsstaternes gennemførelse af denne forordning. Ved disse inspektioner tages der hensyn til de oplysninger, der er afgivet af det i stk. 2 nævnte kontaktpunkt, herunder kontrolrapporter. Nærmere bestemmelser om disse inspektioner fastsættes efter proceduren i artikel 11, stk. 2.

5. De tjenestemænd, som Kommissionen pålægger at foretage inspektioner i henhold til stk. 4, fremlægger, før de udfører opgaven, en skriftlig tilladelse fra Kommissionens tjenestegrene, hvori inspektionens område, formål og startdato angives. Kommissionen giver i god tid de medlemsstater, der berøres af inspektionen, meddelelse om denne.

Den pågældende medlemsstat underkaster sig inspektionerne og sørger for, at de berørte organisationer og personer også underkaster sig inspektionerne.

6. Kommissionen fremsender inspektionsrapporterne til den pågældende medlemsstat, som senest tre måneder efter modtagelsen tilstrækkeligt detaljeret meddeler, hvilke foranstaltninger den har truffet for at rette op på eventuelle fejl. Rapporten og fortegnelsen over trufne foranstaltninger fremsendes til det udvalg, der er nævnt i artikel 11, stk. 1.

Artikel 10

Integration af ændringer til internationale instrumenter

1. Ved de gældende internationale instrumenter, der henvises til i artikel 2, som anvendes i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, forstås de instrumenter, som er trådt i kraft, inklusive de seneste ændringer hertil, med undtagelse af de ændringer, der er undtaget fra denne forordnings anvendelsesområde som følge af den procedure for efterlevelseskontrol, der er fastsat i stk. 5.

▼M2

2. Kommissionen træffer beslutning om integration af ændringer til de internationale instrumenter, der henvises til i artikel 2, for så vidt angår skibe i indenlandsk fart og de havnefaciliteter, der betjener dem, som er omfattet af denne forordning, for så vidt der er tale om en teknisk ajourføring af SOLAS-konventionens og ISPS-kodens bestemmelser. Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 11, stk. 4; i særligt hastende tilfælde kan Kommissionen bringe hasteproceduren i artikel 11, stk. 5, i anvendelse. Proceduren for overensstemmelseskontrol i stk. 5 i denne artikel finder ikke anvendelse i disse tilfælde.

3. Kommissionen kan vedtage bestemmelser med henblik på at fastsætte harmoniserede procedurer for anvendelse af ISPS-kodens obligatoriske bestemmelser uden at gøre denne forordnings anvendelsesområde bredere. Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved at supplere den, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 11, stk. 4.

I særligt hastende tilfælde kan Kommissionen bringe hasteproceduren i artikel 11, stk. 5, i anvendelse.

▼B

4. Inden for rammerne af denne forordning og med henblik på at begrænse risiciene for konflikt mellem Fællesskabets søfartslovgivning og internationale instrumenter samarbejder medlemsstaterne og Kommissionen gennem samordningsmøder og/eller på andre passende måder med henblik på i givet fald at fastlægge en fælles holdning eller strategi i de kompetente internationale fora.

5. Der fastsættes hermed en procedure for efterlevelseskontrol, der skal sikre, at der fra forordningens anvendelsesområde kun undtages ændringer til et internationalt instrument, hvis det på grundlag af en evaluering, som Kommissionen har foretaget, fremgår, at der er en åbenbar risiko for, at denne ændring vil sænke standarderne for maritim sikring eller være uforenelig med fællesskabslovgivningen.

Proceduren for efterlevelseskontrol må kun anvendes til at foretage ændringer i denne forordning på de områder, der udtrykkeligt er omfattet af proceduren i artikel 11, stk. 2, og udelukkende inden for rammerne af de gennemførelsesbeføjelser, der er tillagt Kommissionen.

6. Under de i stk. 5 anførte omstændigheder indledes proceduren for efterlevelseskontrol af Kommissionen, som i givet fald handler efter anmodning fra en medlemsstat.

Efter vedtagelse af en ændring til et internationalt instrument forelægger Kommissionen omgående det udvalg, der er nævnt i artikel 11, stk. 1, et forslag til foranstaltninger, der har til formål at undtage den pågældende ændring fra denne forordning.

Proceduren for efterlevelseskontrol, der i givet fald indbefatter procedurerne i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, skal være afsluttet senest en måned inden udløbet af den periode, der er fastsat internationalt for stiltiende accept af den pågældende ændring eller den planlagte dato for denne ændrings ikrafttrædelse.

7. Hvis der foreligger en risiko som omtalt i stk. 5, første afsnit, afholder medlemsstaterne sig i den periode, hvor efterlevelseskontrollen gennemføres, fra initiativer af nogen art med henblik på at integrere ændringen i national lovgivning eller anvende ændringen til det pågældende internationale instrument.

8. Alle relevante ændringer til internationale instrumenter, som er integreret i Fællesskabets søfartslovgivning i overensstemmelse med stk. 5 og 6 offentliggøres til orientering i Den Europæiske Unions Tidende.

▼M2

Artikel 11

Udvalgsprocedure

1. Kommissionen bistås af et udvalg.

2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.

Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til en måned.

3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 6 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.

Perioderne i artikel 6, litra b) og c), i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til en måned.

4. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1–4, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.

5. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1, 2, 4 og 6, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.

▼B

Artikel 12

Fortrolighed

Ved anvendelsen af denne forordning sikrer Kommissionen ved passende foranstaltninger i overensstemmelse med Kommissionens afgørelse 2001/844/EF, EKSF, Euratom af 29. november 2001 om ændring af dens forretningsorden ( 6 ), at klassificerede oplysninger, som den har adgang til, eller som meddeles den af medlemsstaterne, beskyttes.

Medlemsstaterne træffer tilsvarende foranstaltninger i overensstemmelse med relevant national lovgivning.

Enhver medarbejder, der udfører sikringsinspektioner eller behandler klassificerede oplysninger i forbindelse med denne forordning, skal kunne godkendes til et passende sikkerhedsniveau på grundlag af en evaluering, der foretages af den medlemsstat, som den pågældende medarbejder er statsborger i.

Artikel 13

Formidling af oplysninger

1. Med forbehold af retten til aktindsigt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter ( 7 ) er de i artikel 4, stk. 3, artikel 5, stk. 2 og 4, og artikel 9, stk. 6, omhandlede inspektionsrapporter og svar fra medlemsstaterne hemmelige og offentliggøres ikke. De stilles kun til rådighed for de relevante myndigheder, der kun videreformidler dem til de berørte parter, i det omfang kendskab hertil er påkrævet, og i overensstemmelse med de nationale regler om formidling af følsomme oplysninger.

2. Medlemsstater skal så vidt muligt og i overensstemmelse med national ret behandle oplysninger fra inspektionsrapporter og medlemsstaternes svar som fortrolige oplysninger, når disse vedrører andre medlemsstater.

3. Medmindre det er klart, at inspektionsrapporterne og svarene skal eller ikke skal offentliggøres, hører medlemsstaterne eller Kommissionen den berørte medlemsstat.

Artikel 14

Sanktioner

Medlemsstaterne sikrer, at de sanktioner, der anvendes ved overtrædelse af denne forordning, er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.

Artikel 15

Ikrafttræden

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Den finder anvendelse fra den 1. juli 2004 med undtagelse af artikel 3, stk. 2 og 3, og artikel 9, stk. 4, som træder i kraft på og finder anvendelse fra de datoer, der er anført i disse bestemmelser.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.









BILAG I

ÆNDRINGER TIL BILAGET TIL DEN INTERNATIONALE KONVENTION AF 1974 OM SIKKERHED FOR MENNESKELIV PÅ SØEN MED ÆNDRINGER

»KAPITEL XI-2 SÆRLIGE TILTAG TIL FREMME AF MARITIM SIKRING

Regel 1 Definitioner

1 Medmindre andet udtrykkeligt er bestemt, gælder følgende definitioner ved anvendelsen af dette kapitel: .1 »Bulkcarrier« betyder en bulkcarrier som defineret i kapitel IX, regel 1.6. .2 »Kemikalietankskib« betyder et kemikalietankskib som defineret i kapitel VII, regel 8.2. .3 »Gastankskib« betyder et gastankskib som defineret i kapitel VII, regel 11.2. .4 »Højhastighedsfartøj« betyder et fartøj som defineret i kapitel X, regel 1.2. .5 »Mobile offshore drilling unit (MODU)« betyder en mekanisk fremdrevet MODU som defineret i kapitel IX, regel 1, der ikke er stationær. .6 »Olietankskib« betyder et olietankskib som defineret i kapitel II-1, regel 2.12. .7 »Rederi« betyder et rederi som defineret i kapitel IX, regel 1. .8 »Grænseflade mellem skib og havn« betyder det samspil, der opstår, når et skib direkte og umiddelbart er involveret i overførslen mellem skib og havn af personer eller gods eller udførelsen af havnetjenesteydelser. .9 »Havnefacilitet« er et område, der fastlægges af den kontraherende stat eller af den udpegede myndighed, hvor grænsefladen mellem skib og havn findes. Alt efter omstændighederne kan der være tale om ankerpladser, ventepladser og indsejlingsområder. .10 »Aktiviteter mellem skibe« betyder aktiviteter, der ikke er forbundet med en havnefacilitet, men som indebærer overførsel af personer eller gods fra et skib til et andet. .11 »Udpeget myndighed« betyder den eller de organisationer eller den eller de administrationer, der inden for den kontraherende stat er udpeget som værende ansvarlig for gennemførelsen af bestemmelserne i dette kapitel om dels sikring af havnefaciliteter, dels grænsefladen mellem skibet og havnen set fra havnefacilitetens synspunkt. .12 »The International Ship and Port Facility Security (ISPS) Code« betyder den internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter. Den indeholder en A-del (med obligatoriske bestemmelser) og en B-del (med vejledende bestemmelser) vedtaget den 12. december 2002 ved resolution 2 på konferencen for kontraherende stater til den internationale konvention af 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS), som kan ændres af Organisationen på betingelse af, at: .1 ændringer til kodens A-del vedtages, sættes i kraft og får retsvirkning i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel VIII i SOLAS-konventionen om procedurer for ændring af SOLAS-konventionens bilag bortset fra kapitel I, og at .2 ændringer til kodens B-del vedtages af IMO's maritime sikkerhedskomité (MSC) i overensstemmelse med dens forretningsorden. .13 »Sikringsrelateret hændelse« betyder enhver mistænkelig handling eller omstændighed, som udgør en trussel mod et skib, herunder en MODU og et højhastighedsfartøj, eller mod en havnefacilitet, grænseflade mellem skib og havn eller aktiviteter mellem skibe. .14 »Sikringsniveau« er en angivelse af graden af risiko for, at en sikringsrelateret hændelse vil blive forsøgt eller vil forekomme. .15 »Sikringserklæring« betyder en aftale indgået mellem et skib og enten en havnefacilitet eller et andet skib, som det har berøring med, hvori de sikringstiltag, som de hver især vil gennemføre, beskrives nærmere. .16 »Anerkendt sikringsorganisation« betyder en organisation med passende ekspertise i sikringsanliggender og med relevant viden om skibs- og havnedrift, der er bemyndiget til at udføre en vurderings-, verificerings-, godkendelses- eller certificeringsaktivitet som krævet i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del.

2 Når begrebet »skib« anvendes i regel 3 til regel 13, omfatter det også MODU'er og højhastighedsfartøjer.

3 Når begrebet »alle skibe« anvendes i dette kapitel, betyder det alle skibe, som dette kapitel finder anvendelse på.

4 Når begrebet »kontraherende stat« anvendes i regel 3, 4, 7, 10, 11, 12 og 13, henvises der også til den »udpegede myndighed«.

Regel 2 Anvendelse

1 Dette kapitel finder anvendelse på: .1 følgende typer skibe i international fart: .1.1 passagerskibe, herunder højhastighedspassagerfartøjer, .1.2 lastskibe, herunder højhastighedsfartøjer, med en bruttotonnage på 500 eller derover, og .1.3 MODU'er samt .2 havnefaciliteter, der betjener sådanne skibe i international fart.

2 Uanset bestemmelserne i stk. 1.2 skal de kontraherende stater afgøre, i hvilken udstrækning dette kapitel og de relevante afsnit i ISPS-kodens A-del finder anvendelse på de havnefaciliteter inden for deres territorium, der primært anvendes af skibe, der ikke er i international fart, men som lejlighedsvis skal betjene skibe, der anløber eller afsejler fra havnefaciliteterne i forbindelse med international fart. 2.1 De kontraherende stater skal i overensstemmelse med stk. 2 basere deres beslutninger på en sårbarhedsvurdering af havnefaciliteten, som foretages ifølge bestemmelserne i ISPS-kodens A-del. 2.2 En kontraherende stat må ikke med en beslutning, som den træffer i henhold til stk. 2, modarbejde det sikringsniveau, som søges opnået i kraft af dette kapitel eller ISPS-kodens A-del.

3 Dette kapitel finder ikke anvendelse på krigsskibe, troppetransportskibe eller andre skibe, som ejes eller drives af en kontraherende stat og kun bruges i dennes tjeneste til ikke-kommercielle formål.

4 Intet i dette kapitel skal være til skade for staters rettigheder eller pligter i henhold til international ret.

Regel 3 Kontraherende staters sikringsforpligtelser

1 Enhver administration skal fastlægge sikringsniveauer og sørge for, at skibe, der er berettiget til at føre dens flag, får oplysninger om sikringsniveauet. Når der sker ændringer i sikringsniveauet, skal oplysningerne herom ajourføres, alt efter hvad omstændighederne måtte kræve.

2 Enhver kontraherende stat skal fastlægge sikringsniveauer og sørge for, at havnefaciliteterne inden for dens territorium og skibe, inden de anløber, eller mens de er i havn inden for deres territorium, underrettes herom. Når der sker ændringer i sikringsniveauet, skal oplysningerne herom ajourføres, alt efter hvad omstændighederne måtte kræve.

Regel 4 Krav til rederier og skibe

1 Ethvert rederi skal opfylde de relevante krav i dette kapitel og i ISPS-kodens A-del under hensyntagen til den vejledning, der gives i ISPS-kodens B-del.

2 Ethvert skib skal opfylde de relevante krav i dette kapitel og i ISPS-kodens A-del under hensyntagen til den vejledning, der gives i ISPS-kodens B-del, og det skal bekræftes og certificeres, at det opfylder de nævnte krav, således som det angives i ISPS-kodens A-del.

3 Ethvert skib skal forud for anløb eller under ophold i havnen inden for en kontraherende stats territorium opfylde kravene til det sikringsniveau, som den pågældende kontraherende stat har fastlagt, hvis dette sikringsniveau er højere end det, der er fastlagt af det pågældende skibs administration.

4 Skibe skal uden ugrundet ophold reagere på enhver ændring til et højere sikringsniveau.

5 Når et skib ikke opfylder kravene i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del eller ikke kan opfylde kravene til det sikringsniveau, som Administrationen eller en anden kontraherende stat har fastlagt for dette skib, skal skibet underrette den relevante kompetente myndighed herom forud for enhver grænseflade mellem skib og havn eller forud for indsejling i havnen, uanset hvad der måtte indtræffe først.

Regel 5 Rederiers særlige ansvar

Rederiet skal sikre, at skibsføreren til hver en tid har oplysninger til sin rådighed om bord, som kan anvendes af de af den kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd til at fastslå:

.1 hvem der er ansvarlig for udnævnelse af besætningsmedlemmer eller andre personer, som på det pågældende tidspunkt er ansat eller beskæftiget om bord på skibet i en funktion, der vedrører skibets erhvervsmæssige drift

.2 hvem der har beslutningsansvaret, for så vidt angår skibets anvendelse, og

.3 hvem der i tilfælde af, at skibet anvendes i henhold til et certeparti, har indgået en sådan aftale om certeparti.

Regel 6 Skibets sikringsalarmsystem

1 Der skal installeres et sikringsalarmsystem i alle skibe, nærmere bestemt: .1 i skibe bygget den 1. juli 2004 eller senere .2 senest ved det første radiosyn efter den 1. juli 2004 i passagerskibe, herunder højhastighedspassagerfartøjer, som er bygget før den 1. juli 2004 .3 senest ved det første radiosyn efter den 1. juli 2004 i olietankskibe, kemikalietankskibe, gastankskibe, bulkcarriers og højhastighedslastfartøjer med en bruttotonnage på 500 eller derover, som er bygget før den 1. juli 2004, samt .4 senest ved det første radiosyn efter den 1. juli 2006 i andre lastskibe med en bruttotonnage på 500 eller derover og MODU'er, som er bygget før den 1. juli 2004.

2 Når skibets sikringsalarmsystem aktiveres, skal det: .1 igangsætte og sende en sikringsalarm fra skibet til en kompetent myndighed i land, som er udpeget af Administrationen, der under disse omstændigheder kan omfatte rederiet, med angivelse af skibet og dets position og af, at skibets sikring er truet eller er blevet bragt i fare .2 ikke sende sikringsalarmen til andre skibe .3 ikke aktivere alarmer om bord på skibet, og .4 fortsætte sikringsalarmen, indtil den afbrydes og/eller nulstilles.

3 Skibets sikringsalarmsystem skal: .1 kunne aktiveres fra broen og fra mindst et andet sted, og .2 være i overensstemmelse med funktionsnormer, der ikke er ringere end de af Organisationen vedtagne.

4 Aktiveringspunkterne for skibets sikringsalarmsystem skal være således konstrueret, at alarmen ikke kan igangsættes utilsigtet.

5 Kravet om et sikringsalarmsystem på skibet kan opfyldes ved anvendelse af det radiosystem, der er installeret med henblik på at opfylde kravene i kapitel IV, forudsat at alle kravene i denne regel er opfyldt.

6 Når en Administration modtager underretning om en sikringsalarm fra et skib, skal den straks underrette den eller de stater herom, i hvis nærhed skibet opererer på det pågældende tidspunkt.

7 Når en kontraherende stat modtager underretning om en sikringsalarm fra et skib, som ikke er berettiget til at føre dens flag, skal den pågældende stat straks underrette den relevante administration herom og om fornødent den eller de stater, i hvis nærhed skibet opererer på det givne tidspunkt.

Regel 7 Trusler mod skibe

1 Enhver kontraherende stat skal fastlægge sikringsniveauer og sørge for, at oplysninger herom tilgår skibe, der opererer i eller har meddelt deres hensigt om at sejle ind i dens territorialfarvand.

2 Enhver kontraherende stat skal etablere et kontaktpunkt, hvorigennem sådanne skibe kan anmode om råd eller assistance, og hvortil de kan rapportere eventuelle sikringsrelaterede bekymringer om andre skibe, bevægelser eller meddelelser.

3 Når en angrebsrisiko er blevet identificeret, skal den berørte kontraherende stat underrette de berørte skibe og deres administration om følgende: .1 sikringsniveauet på det pågældende tidspunkt .2 eventuelle sikringstiltag, som de berørte skibe bør gennemføre for at beskytte sig selv mod angreb, i henhold til bestemmelserne i ISPS-kodens A-del, samt .3 de fornødne sikringstiltag, som kyststaten måtte have besluttet at gennemføre.

Regel 8 Skibsførerens skøn i forbindelse med skibets sikkerhed og sikring

1 Skibsføreren må ikke hindres af rederiet, befragteren eller nogen anden person i at træffe eller iværksætte beslutninger, som efter hans faglige bedømmelse måtte være nødvendige for at opretholde skibets sikkerhed og sikring. Dette omfatter nægtelse af adgang til skibet for personer (undtagen personer, der er identificeret som behørigt bemyndiget af en kontraherende stat) eller deres effekter og nægtelse af at laste ladninger, herunder containere eller andre lukkede lasttransportenheder.

2 Hvis der efter skibsførerens faglige bedømmelse under driften opstår en konflikt mellem de sikkerhedskrav henholdsvis sikringskrav, som gælder for skibet, skal han efterleve de krav, der er nødvendige for at opretholde skibets sikkerhed. I sådanne tilfælde kan skibsføreren indføre midlertidige sikringstiltag og skal straks sende underretning herom til Administrationen og om fornødent til den kontraherende stat, i hvis havn skibet opererer, eller hvis havn det har til hensigt at anløbe. Sådanne midlertidige sikringstiltag, der iværksættes i henhold til denne regel, skal i så høj grad som muligt være forenelige med det gældende sikringsniveau. Når et sådant tilfælde påvises at foreligge, skal Administrationen sikre, at konflikten løses, og at muligheden for en gentagelse minimeres.

Regel 9 Foranstaltninger til kontrol og overholdelse af reglerne

1 Kontrol af skibe i havn 1.1 I dette kapitel er alle skibe, som kapitlet finder anvendelse på, underlagt kontrol af embedsmænd, som er behørigt bemyndiget af en anden kontraherende stat, når de befinder sig i en af den pågældende stats havne; disse embedsmænd kan være de samme, som udfører de i kapitel I, regel 19, nævnte funktioner. Denne kontrol skal være begrænset til en verificering af, at der forefindes et gyldigt internationalt sikringscertifikat om bord eller et gyldigt midlertidigt internationalt sikringscertifikat, som er udstedt i henhold til bestemmelserne i ISPS-kodens A-del (certifikat), som, hvis det er gyldigt, skal accepteres, medmindre der er klare grunde til at formode, at skibet ikke opfylder kravene i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del. 1.2 Når der foreligger sådanne klare grunde, eller når der ikke på anmodning kan fremvises et gyldigt certifikat, skal de af den kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd pålægge skibet et eller flere af de i stk. 1.3 nævnte kontrolforanstaltninger. Sådanne foranstaltninger, der pålægges skibet, skal stå i rimeligt forhold til forsømmelsen, idet der tages hensyn til vejledningen i ISPS-kodens B-del. 1.3 Sådanne kontrolforanstaltninger omfatter følgende: inspektion af skibet, forsinkelse af skibet, tilbageholdelse af skibet, begrænsninger i skibets drift, herunder dets bevægelser inden for havnen, eller skibets udvisning af havnen. De kan i tilgift eller alternativt omfatte andre mindre, administrative eller korrigerende forholdsregler.

2 Skibe, der har til hensigt at anløbe en anden kontraherende stats havn 2.1 Med henblik på at sikre, at skibet opfylder dette kapitel forud for indsejling i havnen, således at man undgår at skulle pålægge skibet kontrolforanstaltninger eller tage andre skridt, kan en kontraherende stat ved anvendelsen af dette kapitel kræve af skibe, der har til hensigt at anløbe en af dens havne, at de oplyser nedenstående til de af den pågældende stat behørigt bemyndigede embedsmænd: .1 at skibet er i besiddelse af et gyldigt certifikat og navnet på den udstedende myndighed .2 hvilket sikringsniveau der på det givne tidspunkt gælder for skibet .3 hvilket sikringsniveau skibet opererede under i tidligere anløbne havne, hvor der har været en grænseflade mellem skibet og havnen inden for den i stk. 2.3 angivne tidsramme .4 eventuelle særlige eller yderligere sikringstiltag, som blev iværksat af skibet i tidligere anløbne havne, hvor der har været en grænseflade mellem skibet og havnen inden for den i stk. 2.3 angivne tidsramme .5 at passende procedurer for skibets sikring blev opretholdt under eventuelle skib til skib aktiviteter inden for den i stk. 2.3 angivne tidsramme .6 eller andre praktiske sikringsrelaterede oplysninger (men ikke detaljer om skibets sikringsplan), idet der tages hensyn til vejledningen i ISPS-kodens B-del. På den kontraherende stats forlangende skal skibet eller rederiet fremskaffe en bekræftelse på ovenstående, som er acceptabel for den pågældende kontraherende stat. 2.2 Alle skibe, som dette kapitel finder anvendelse på, og som har til hensigt at anløbe en havn i en anden kontraherende stat, skal tilvejebringe de i stk. 2.1 angivne oplysninger på anmodning fra de af den pågældende stat behørigt bemyndigede embedsmænd. Skibsføreren kan afvise at give sådanne oplysninger, men det kan i så fald indebære, at skibet nægtes adgang til havnen. 2.3 Skibet skal opbevare optegnelser over de i stk. 2.1 angivne oplysninger om de seneste ti anløb af havnefaciliteter. 2.4 Hvis de af den kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd i den havn, som skibet har til hensigt at anløbe, efter at have modtaget de i stk. 2.1 beskrevne oplysninger har klare grunde til at tro, at skibet ikke opfylder kravene i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del, skal disse embedsmænd forsøge at etablere kommunikation med og mellem skibet og Administrationen med henblik på at rette op på forsømmelsen. Hvis denne kommunikation ikke fører til, at skibet retter op på den manglende opfyldelse af kravene, eller hvis disse embedsmænd i øvrigt har klare grunde til at tro, at skibet ikke opfylder kravene i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del, kan de tage andre skridt over for det pågældende skib som angivet i stk. Sådanne skridt, der tages over for skibet, skal stå i rimeligt forhold til forsømmelsen, idet der tages hensyn til vejledningen i ISPS-kodens B-del. 2.5 Sådanne skridt omfatter følgende: .1 et krav om, at der rettes op på de ikke-opfyldte krav .2 et krav om, at skibet fortsætter til et nærmere angivet sted inden for den kontraherende stats territorialfarvand eller indre farvande .3 en inspektion af skibet, hvis skibet har til hensigt at anløbe en af den kontraherende stats havne, og det allerede befinder sig i denne stats territorialfarvand, eller .4 nægtelse af adgang til havnen. Inden sådanne skridt tages, skal skibet underrettes om den kontraherende stats hensigter. Skibsføreren kan herefter tilbagekalde hensigten om at anløbe den pågældende havn. I sådanne tilfælde gælder denne regel ikke.

3 Tillægsbestemmelser 3.1 I tilfælde af: .1 at et skib pålægges en kontrolforanstaltning, som ikke er en mindre, administrativ eller korrigerende forholdsregel som nævnt i stk. 1.3, eller .2 at et af de i stk. 2.5 nævnte skridt tages, skal en af den kontraherende stat behørigt bemyndiget embedsmand straks skriftligt underrette Administrationen herom og angive, hvilke kontrolforanstaltninger der er blevet pålagt skibet, hvilke skridt der er taget, samt begrundelserne herfor. Den kontraherende stat, der har iværksat de pågældende kontrolforanstaltninger eller skridt, skal ligeledes underrette den anerkendte sikringsorganisation, som har udstedt certifikatet for det berørte skib, og Organisationen, når sådanne kontrolforanstaltninger eller skridt er iværksat. 3.2 Når skibet nægtes adgang til havnen eller udvises heraf, bør myndighederne i havnestaten formidle de relevante fakta til myndighederne i den stat, hvor skibet herefter har til hensigt at anløbe havne, hvis den kendes, og i enhver anden relevant kyststat, idet der tages hensyn til retningslinjer, som skal udarbejdes af Organisationen. Det skal sikres, at en sådan underretning sker fortroligt og sikkert. 3.3 Et skib skal kun nægtes havneanløb i henhold til stk. 2.4 og 2.5 eller kun udvises af en havn i henhold til stk. 1.1-1.3, hvis de af den kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd har klare grund til at tro, at skibet udgør en umiddelbar trussel mod personers, skibes eller anden ejendoms sikring eller sikkerhed, og når der ikke findes anden passende måde at fjerne denne trussel på. 3.4 De i stk. 1.3 nævnte kontrolforanstaltninger og de i stk. 2.5 nævnte skridt skal i henhold til denne regel kun gennemføres, indtil den manglende kravsopfyldelse, der har givet anledning til iværksættelsen af kontrolforanstaltninger eller skridt, er blevet korrigeret til den kontraherende stats tilfredshed, idet der tages hensyn til skibets eller Administrationens eventuelle handlingsforslag. 3.5 Når kontraherende stater udøver kontrol i henhold til stk. 1 eller tager skridt i henhold til stk. 2: .1 skal der udfoldes enhver mulig bestræbelse på at undgå, at et skib unødigt tilbageholdes eller forsinkes. Hvis et skib alligevel udsættes for unødig tilbageholdelse eller forsinkelse, skal det være berettiget til kompensation for det tab eller den skade, det måtte have lidt, og .2 adgang til skibet skal ikke hindres, hvis den er nødvendig i nødstilfælde, af humanitære årsager eller i sikringsøjemed.

Regel 10 Krav til havnefaciliteter

1 Enhver havnefacilitet skal opfylde de relevante krav i dette kapitel og i ISPS-kodens A-del under hensyntagen til den vejledning, der gives i ISPS-kodens B-del.

2 Enhver kontraherende stat med en eller flere havnefaciliteter inden for sit territorium, som denne regel finder anvendelse på, skal sikre: .1 at sårbarhedsvurderinger af havnefaciliteterne foretages, gennemgås revideres og godkendes i henhold til bestemmelserne i ISPS-kodens A-del, og .2 at sikringsplaner for havnefaciliteterne udarbejdes, gennemgås, godkendes og iværksættes i henhold til bestemmelserne i ISPS-kodens A-del.

3 Enhver kontraherende stat skal udpege og videreformidle de foranstaltninger, der er nødvendige at tage stilling til i en sikringsplan for en havnefacilitet på de forskellige sikringsniveauer, herunder hvornår en sikringserklæring kræves fremlagt.

Regel 11 Alternative sikringsaftaler

1 Når en kontraherende stat gennemfører dette kapitel og ISPS-kodens A-del, kan den skriftligt indgå bilaterale eller multilaterale aftaler med andre kontraherende stater om alternative sikringsarrangementer, der dækker korte faste internationale sejlruter mellem havnefaciliteter beliggende inden for de respektive territorier.

2 Sådanne aftaler må ikke være til skade for sikringsniveauet på andre skibe eller i havnefaciliteter, der ikke er dækket af aftalen.

3 Skibe, der er dækket af en sådan aftale, må ikke indgå i skib til skib aktiviteter med skibe, der ikke er dækket af aftalen.

4 Sådanne aftaler skal jævnligt revideres i lyset af de indhøstede erfaringer og eventuelle ændringer i de særlige omstændigheder ved eller vurderede trusler mod sikringen af de skibe, havnefaciliteter eller ruter, der er dækket af aftalen.

Regel 12 Ækvivalente sikringsarrangementer

1 En Administration kan tillade et bestemt skib eller en gruppe af skibe, der er berettiget til at føre dens flag, at gennemføre andre sikringstiltag, som svarer til dem, der er nævnt i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del, forudsat at sådanne sikringstiltag er mindst lige så effektive som det i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del foreskrevne. Den administration, som tillader sådanne sikringstiltag, skal formidle de nærmere detaljer herom til Organisationen.

2 Når en kontraherende stat gennemfører dette kapitel og ISPS-kodens A-del, kan den tillade en bestemt havnefacilitet eller gruppe af havnefaciliteter, der er beliggende inden for dens territorium, og som ikke er dækket af en aftale indgået i henhold til regel 11, at gennemføre sikringstiltag, der er ækvivalente med de i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del foreskrevne, forudsat at sådanne sikringstiltag er mindst lige så effektive som de i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del foreskrevne. Den kontraherende stat, som tillader sådanne sikringstiltag, skal formidle de nærmere detaljer herom til Organisationen.

Regel 13 Videreformidling af oplysninger

1 Senest den 1. juli 2004 skal enhver kontraherende stat videreformidle nedenstående oplysninger til Organisationen og gøre dem tilgængelige til orientering for rederier og skibe: .1 navn og kontaktadresse på dens nationale myndighed(er), som har ansvaret for sikring af skibe og havnefaciliteter .2 de områder inden for dens territorium, der er omfattet af de godkendte sikringsplaner for havnefaciliteter .3 navn og kontaktadresse på de personer, der er udpeget til at stå til rådighed døgnet rundt med hensyn til at modtage og reagere på enhver underretning fra en kontraherende stat, der udfører de i regel 6.2.1 nævnte sikringsalarmer fra skib til land .4 navn og kontaktadresse på de personer, der er udpeget til at stå til rådighed døgnet rundt med hensyn til at modtage og reagere på enhver underretning fra en kontraherende stat, der udfører de i regel 9.3.1 nævnte kontrolforanstaltninger og foranstaltninger i forbindelse med regeloverholdelse, samt .5 navn og kontaktadresse på de personer, der er udpeget til at stå til rådighed døgnet rundt med hensyn til at yde rådgivning eller assistance til skibe, og som skibene kan underrette om eventuelle sikringsrelaterede bekymringer som nævnt i regel 7.2. Den skal derefter ajourføre sådanne oplysninger, så snart der forekommer ændringer heri. Organisationen skal videreformidle oplysningerne til andre kontraherende stater til orientering for disses embedsmænd.

2 Senest den 1. juli 2004 skal enhver kontraherende stat oplyse Organisationen om navn og kontaktadresse på enhver anerkendt sikringsorganisation, som er bemyndiget til at handle på dens vegne, samt nærmere oplysninger om det særlige ansvar og betingelserne for den bemyndigelse, som er overdraget disse organisationer. Sådanne oplysninger skal ajourføres, så snart der forekommer ændringer heri. Organisationen skal videreformidle oplysningerne til andre kontraherende stater til orientering for disses embedsmænd.

3 Senest den 1. juli 2004 skal enhver kontraherende stat videreformidle en liste til Organisationen over de godkendte sikringsplaner for de havnefaciliteter, som er beliggende inden for dens territorium, sammen med oplysning om det eller de områder, der er omfattet af hver enkelt godkendt sikringsplan for en havnefacilitet, og den tilhørende godkendelsesdato, hvorefter det skal videreformidles, når: .1 ændringer i det eller de områder, der er omfattet af en godkendt sikringsplan for en havnefacilitet, skal indføres eller er blevet indført. I sådanne tilfælde skal det videreformidles, hvilke ændringer der er sket i det eller de områder, der er omfattet af planen, og fra hvilken dato disse ændringer er trådt eller skal træde i kraft .2 en godkendt sikringsplan for en havnefacilitet, der er tidligere har figureret på den til Organisationen fremsendte liste, skal tilbagekaldes eller er blevet tilbagekaldt. I sådanne tilfælde skal det videreformidles, fra hvilken dato tilbagekaldelsen var eller bliver gældende. Underretning af Organisationen skal ske så hurtigt som praktisk muligt, og .3 der skal foretages tilføjelser til listen over godkendte sikringsplaner for havnefaciliteter. I sådanne tilfælde skal det videreformidles, hvilket eller hvilke områder der er omfattet af planen, og godkendelsesdatoen angives.

4 Fra den 1. juli 2004 skal enhver kontraherende stat hvert femte år tilsende Organisationen en revideret og ajourført liste over alle de godkendte sikringsplaner, der er gældende for de havnefaciliteter, som er beliggende inden for dens territorium, og det eller de områder, som er omfattet af hver af de godkendte sikringsplaner for havnefaciliteter, samt de tilhørende godkendelsesdatoer (tillige med godkendelsesdatoer for enhver ændring hertil). Denne liste overflødiggør og erstatter alle de oplysninger, der er formidlet til Organisationen i henhold til stk. 3 i løbet af de foregående fem år.

5 Enhver kontraherende stat skal underrette Organisationen om, at der er indgået en aftale i henhold til regel 11. Underretningen skal indeholde følgende: .1 navnene på de kontraherende stater, som har indgået aftalen .2 de havnefaciliteter og faste ruter, som er omfattet af aftalen .3 hyppigheden for revision af aftalen .4 aftalens ikrafttrædelsesdato og .5 oplysninger om eventuelle høringer af andre kontraherende stater. Herefter skal den så hurtigt, som det er praktisk muligt, videreformidle oplysninger herom til Organisationen, når aftalen ændres eller udløber.

6 Enhver kontraherende stat, der i henhold til bestemmelserne i regel 12 tillader ækvivalente sikringsarrangementer for et skib, der er berettiget til at føre dens flag, eller for en havnefacilitet, der er beliggende inden for dens territorium, skal underrette Organisationen herom i detaljer.

7 Organisationen skal stille oplysninger, der er videreformidlet i henhold til paragraf 3, til rådighed for andre kontraherende stater, når den anmodes herom.«









BILAG II

»INTERNATIONAL KODE FOR SIKRING AF SKIBE OG HAVNEFACILITETER

PRÆAMBEL

1. Ved den diplomatiske konference om maritim sikring, som blev afholdt i London i december 2002, vedtog man nye bestemmelser i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 og i denne kode, som øger den maritime sikring. Disse nye bestemmelser udgør de internationale rammer, som skibe og havnefaciliteter i samarbejde kan anvende til at opspore og forhindre handlinger, der truer sikringen af søtransportsektoren.

2. På baggrund af de tragiske begivenheder den 11. september 2001 enedes man ved det 22. møde i Den Internationale Søfartsorganisations (IMO's) forsamling i november 2001 om at udvikle nye foranstaltninger vedrørende sikring af skibe og havnefaciliteter med henblik på vedtagelse ved en konference i december 2002 blandt de kontraherende stater i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 (også kendt som den diplomatiske konference om maritim sikring). Forberedelsen af den diplomatiske konference blev overladt til IMO's maritime sikkerhedskomité (MSC) på grundlag af bidrag fra medlemsstaterne, tværstatslige organisationer og ikke-statslige organisationer i samråd med IMO.

3. For at fremskynde udviklingen og vedtagelsen af hensigtsmæssige sikringsforanstaltninger nedsatte MSC ved sit første ekstraordinære møde i november 2001 en særlig arbejdsgruppe om maritim sikring, som mødtes i perioden mellem MSC's møder. Denne arbejdsgruppes første møde blev afholdt i februar 2002, og resultaterne af drøftelserne blev rapporteret til MSC og behandlet ved dets 75. møde i marts 2002, hvor man nedsatte en ad hoc-arbejdsgruppe, som skulle videreudvikle de fremsatte forslag. Ved MSC's 75. møde behandlede man denne arbejdsgruppes rapport, og anbefalede, at arbejdet skulle videreføres gennem endnu et møde i den særlige arbejdsgruppe, som blev afholdt i september 2002. Ved MSC's 76. møde drøftede man resultaterne af arbejdsgruppens møde i september 2002 og det arbejde, der blev udført ved arbejdsgruppens møde, som blev afholdt i forbindelse med komitéens 76. møde i december 2002, umiddelbart forud for den diplomatiske konference, og man enedes om den endelige udgave af de tekstudkast, som skulle behandles ved den diplomatiske konference.

4. Ved den diplomatiske konference (9.-13. december 2002) vedtog man desuden ændringer af bestemmelserne i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 (SOLAS 74), idet man fremskyndede gennemførelsen af kravet om at installere automatiske identifikationssystemer og vedtog nye regler i kapitel XI-1 i SOLAS 74 om angivelse af skibets identifikationsnummer og opbevaring af en fortløbende skibshistorik. Ved den diplomatiske konference vedtog man desuden en række resolutioner, som bl.a. omfatter gennemførelse og revision af nærværende kode, teknisk samarbejde og samarbejde med Den Internationale Arbejdsorganisation og Verdenstoldorganisationen. Man erkendte, at der kan være behov for gennemgang og ændring af visse nye bestemmelser vedrørende maritim sikring, når disse to organisationer har udført deres arbejde.

5. Bestemmelserne i kapitel XI-2 i SOLAS 74 og denne kode gælder både skibe og havnefaciliteter. Beslutningen om at udvide SOLAS 74 til at omfatte havnefaciliteter blev truffet ud fra den betragtning, at SOLAS 74 er det hurtigste middel til at sikre, at de nødvendige sikringsforanstaltninger hurtigt træder i kraft og får effekt. Man enedes dog også om, at bestemmelserne vedrørende havnefaciliteter udelukkende skulle gælde for grænsefladen mellem skib og havn. Det overordnede spørgsmål om sikring af havneområder vil blive behandlet gennem yderligere fælles bestræbelser hos Den Internationale Søfartsorganisation og Den Internationale Arbejdsorganisation. Derudover enedes man om, at bestemmelserne ikke skulle omfatte den umiddelbare reaktion på et angreb eller eventuelle nødvendige oprydningsaktiviteter efter et sådant angreb.

6. Ved udformningen af bestemmelserne har man lagt stor vægt på at sikre forenelighed med bestemmelserne i den internationale konvention om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold fra 1978 med ændringer, den internationale kode for sikker skibsdrift (ISM-koden) og det harmoniserede system for syn og certificering.

7. Bestemmelserne afspejler en markant ændring af den internationale søfartsindustris indgangsvinkel til spørgsmålet om sikring af søtransportsektoren. Det erkendes, at de muligvis vil pålægge visse kontraherende stater en væsentlig ekstrabyrde. Vigtigheden af teknisk samarbejde, som skal hjælpe de kontraherende stater med at gennemføre bestemmelserne, anerkendes fuldt ud.

8. Gennemførelse af bestemmelserne vil kræve fortsat, effektivt samarbejde og forståelse blandt alle parter, som anvender eller beskæftiger sig med skibe og havne, herunder skibsbesætninger, havnepersonale, passagerer, lastejere, aktører inden for skibs- og havneforvaltning samt myndigheder med ansvar for sikring på nationalt og lokalt plan. Eksisterende praksis og procedurer vil skulle revideres og ændres, hvis de ikke garanterer et tilstrækkeligt sikringsniveau. Af hensyn til øget maritim sikring vil shipping- og havneindustrierne og de nationale og lokale myndigheder skulle bære større byrder.

9. Der skal tages hensyn til retningslinjerne i del B i denne kode ved gennemførelsen af de sikringsbestemmelser, der opstilles i kapitel XI-2 i SOLAS 74 og i del A i denne kode. Det erkendes dog, at retningslinjernes anvendelighed kan variere afhængigt af havnens/skibets beskaffenhed, branchen og/eller lasten.

10. Denne kodes indhold må ikke fortolkes eller anvendes på en måde, som strider imod den fornødne respekt for de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, som er fastlagt i de relevante internationale instrumenter, navnlig vedrørende søfolk og flygtninge, herunder Den Internationale Arbejdsorganisations erklæring om principper og grundlæggende rettigheder på arbejdspladsen og de internationale standarder vedrørende søfolk og havnearbejdere.

11. I erkendelse af, at konventionen om lettelse af international samfærdsel ad søvejen fra 1965 med ændringer foreskriver, at de offentlige myndigheder skal lade udenlandske besætningsmedlemmer gå i land, mens det skib, som de ankommer med, er i havn, forudsat at reglerne vedrørende skibets ankomst overholdes, og de offentlige myndigheder ikke kan nægte dem tilladelse til at gå i land af hensyn til folkesundheden eller den offentlige orden og sikkerhed, skal de kontraherende stater, når de godkender skibes og havnefaciliteters sikringsplaner, tage i betragtning, at skibets besætning lever og arbejder om bord og har behov for landlov og adgang til velfærdsydelser på land, herunder lægebehandling.

DEL A

OBLIGATORISKE KRAV VEDRØRENDE BESTEMMELSERNE I KAPITEL XI-2 I DEN INTERNATIONALE KONVENTION OM SIKKERHED FOR MENNESKELIV PÅ SØEN, 1974, MED ÆNDRINGER

1 GENERELT

1.1 Indledning

Denne del af den internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter indeholder obligatoriske bestemmelser, som anføres i kapitel XI-2 i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 med ændringer.

1.2 Målsætninger

Målsætningerne for denne kode er:

.1 at fastlægge internationale rammer for samarbejde mellem kontraherende stater, regeringsorganer, lokale myndigheder samt shipping- og havneindustrier for at opspore sikringstrusler og træffe præventive foranstaltninger mod sikringsrelaterede hændelser, som berører skibe eller havnefaciliteter, der anvendes i international samhandel

.2 at fastlægge de kontraherende staters, regeringsorganernes, de lokale myndigheders og shipping- og havneindustriernes respektive roller og ansvar på nationalt og internationalt plan, hvad angår maritim sikring

.3 at sikre tidlig og effektiv indsamling og udveksling af sikringsrelaterede oplysninger

.4 at tilvejebringe metoder til sikringsvurdering for at have planer og procedurer klar til at reagere på ændringer i sikringsniveauet, samt

.5 at sikre tiltroen til, at der er iværksat tilstrækkelige og rimelige maritime sikringsforanstaltninger.

1.3 Funktionelle krav

For at leve op til målsætningerne indeholder denne kode en række funktionelle krav. Disse omfatter, men er ikke begrænset til:

.1 indsamling og vurdering af oplysninger vedrørende sikringstrusler og udveksling af disse oplysninger med de relevante kontraherende stater

.2 krav om ajourføring af kommunikationsprotokoller for skibe og havnefaciliteter

.3 forhindring af uautoriseret adgang til skibe, havnefaciliteter og disses områder med adgangsbegrænsning

.4 forebyggelse af medtagning af ulovlige våben, antændelige indretninger og sprængstoffer på skibe og havnefaciliteter

.5 tilvejebringelse af midler til alarmering som reaktion på sikringstrusler eller -hændelser

.6 krav om sikringsplaner for skibe og havnefaciliteter, som baseres på sårbarhedsvurderinger, samt

.7 krav om uddannelse og øvelser for at sikre kendskab til sikringsplanerne og -procedurerne.

2 DEFINITIONER

2.1 Medmindre andet anføres, har følgende begreber denne betydning i denne del: .1 Konvention betyder den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 med ændringer .2 Regel betyder en regel i konventionen .3 Kapitel betyder et kapitel i konventionen .4 Skibets sikringsplan betyder en plan, som udarbejdes for at sikre anvendelse af foranstaltninger om bord på skibet, der skal beskytte personer om bord, last, lasttransportenheder, storesrum eller skibet mod risiciene ved en sikringsrelateret hændelse .5 Havnefacilitetens sikringsplan betyder en plan, som udarbejdes for at sikre anvendelse af foranstaltninger, der skal beskytte havnefaciliteten og skibe, personer, last, lasttransportenheder og storesrum inden for havnefaciliteten mod risiciene ved en sikringsrelateret hændelse .6 Skibets sikringsofficer betyder den person om bord på skibet, som rapporterer til skibsføreren, og som er udpeget af rederiet som ansvarlig for sikring af skibet, herunder gennemførelse og ajourføring af skibets sikringsplan og for forbindelse med rederiets sikringsofficer og havnefacilitetens sikringsansvarlige .7 Rederiets sikringsofficer betyder den person, som rederiet har udpeget til at sikre, at der gennemføres en sikringsvurdering af skibet, og at der udarbejdes en sikringsplan for skibet, som forelægges for godkendelse og derefter gennemføres og ajourføres. Derudover har sikringsofficeren ansvaret for forbindelsen til havnefacilitetens sikringsansvarlige og skibets sikringsofficer .8 Havnefacilitetens sikringsansvarlige betyder den person, der udpeges som ansvarlig for udarbejdelse, gennemførelse, revision og ajourføring af havnefacilitetens sikringsplan og for forbindelsen til skibets og rederiets sikringsofficerer .9 Sikringsniveau 1 er det niveau, hvor hensigtsmæssige, minimale beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes til enhver tid .10 Sikringsniveau 2 er det niveau, hvor hensigtsmæssige, supplerende beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes i en periode pga. forhøjet risiko for en sikringsrelateret hændelse .11 Sikringsniveau 3 er det niveau, hvor yderligere, specifikke beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes i en begrænset periode, hvis en sikringsrelateret hændelse er sandsynlig eller overhængende, selvom det måske ikke er muligt at udpege det specifikke mål

2.2 I denne kode omfatter termen »skib« mobile offshore-boreenheder og højhastighedsfartøjer som defineret i regel XI-2/1.

2.3 I forbindelse med omtale af havnefaciliteter omfatter begrebet »kontraherende stat« en reference til den »udpegede myndighed«, når det anvendes i afsnit 14 til 18.

2.4 Termer, som ikke defineres specifikt i denne del, har den betydning, som de tillæges i kapitel I og XI-2.

3 ANVENDELSE

3.1 Denne kode finder anvendelse på: .1 følgende typer skibe i international fart: .1 passagerskibe, herunder højhastighedsfartøjer .2 lastskibe, herunder højhastighedsfartøjer, med en bruttotonnage på 500 eller derover, og .3 MODU'er samt .2 havnefaciliteter, der betjener sådanne skibe i international fart.

3.2 Uanset bestemmelserne i afsnit 3.1.2, skal de kontraherende stater afgøre omfanget af anvendelsen af denne del af koden på de havnefaciliteter inden for deres territorium, som, selvom de primært anvendes af skibe, der ikke er i international drift, lejlighedsvis skal betjene skibe, som ankommer fra eller afsejler på en international rejse. 3.2.1 De kontraherende stater skal basere deres beslutninger i henhold til afsnit 3.2 på en sårbarhedsvurdering af havnefaciliteterne, som gennemføres i overensstemmelse med denne del af koden. 3.2.2 Beslutninger, som en kontraherende stat træffer i henhold til afsnit 3.2, må ikke bringe det sikringsniveau, der søges opnået med kapitel XI-2 eller denne del af koden, i fare.

3.3 Denne kode gælder ikke krigsskibe, sømilitære hjælpeskibe eller andre skibe, som ejes eller drives af en kontraherende stat og kun anvendes i statslig, ikke-kommerciel drift.

3.4 Afsnit 5 til 13 og 19 i denne del gælder rederier og skibe, således som anført i regel XI-2/4.

3.5 Afsnit 5 og 14 til 18 i denne del gælder havnefaciliteter, således som anført i regel XI-2/10.

3.6 Bestemmelserne i denne kode gælder med forbehold af staternes rettigheder og forpligtelser i henhold til international lov.

4 DE KONTRAHERENDE STATERS ANSVAR

4.1 Med forbehold af bestemmelserne i regel XI-2/3 og XI-2/7 skal de kontraherende stater fastsætte sikringsniveauerne og opstille retningslinjer for beskyttelse mod sikringsrelaterede hændelser. Jo højere sikringsniveau, desto større sandsynlighed for en sikringsrelateret hændelse. Blandt faktorer, der skal overvejes ved fastsættelse af sikringsniveauet, kan nævnes: .1 hvor troværdige oplysningerne om truslen er .2 hvor velfunderede oplysningerne om truslen er .3 hvor specifikke eller presserende oplysningerne om truslen er, samt .4 de potentielle konsekvenser af en sådan sikringsrelateret hændelse.

4.2 Når de kontraherende stater fastsætter sikringsniveau 3, skal de efter behov udstede hensigtsmæssige instruktioner og tilvejebringe sikringsrelaterede oplysninger til de skibe og havnefaciliteter, som kan blive berørt.

4.3 De kontraherende stater kan uddelegere visse af deres sikringsrelaterede pligter i henhold til kapitel XI-2 og denne del af koden til en anerkendt sikringsorganisation, dog med undtagelse af: .1 at fastsætte det gældende sikringsniveau .2 at godkende en sårbarhedsvurdering af en havnefacilitet og efterfølgende ændringer af en godkendt vurdering .3 at fastslå, hvilke havnefaciliteter der skal udpege en sikringsansvarlig for faciliteten .4 at godkende en sikringsplan for en havnefacilitet og efterfølgende ændringer af en godkendt plan .5 at gennemføre kontrol- og tilpasningsforanstaltninger i henhold til regel XI-2/9, samt .6 at fastsætte kravene til en sikringserklæring.

4.4 De kontraherende stater skal i den udstrækning, de finder det hensigtsmæssigt, afprøve effektiviteten af sikringsplanerne for skibe og havnefaciliteter, evt. ændringer af disse planer, som de har godkendt, eller — for skibes vedkommende — planer, som er blevet godkendt på deres vegne.

5. SIKRINGSERKLÆRING

5.1 De kontraherende stater skal afgøre, hvornår der er behov for en sikringserklæring, ved at vurdere den risiko, som grænsefladen og aktiviteterne mellem skib og havn eller mellem skibe indbyrdes udgør for personer, ejendom og miljø.

5.2 Et skib kan anmode om udarbejdelse af en sikringserklæring, hvis: .1 skibet befinder sig på et højere sikringsniveau end den havnefacilitet eller det skib, som det er i kontakt med .2 der findes en aftale om sikringserklæringer mellem kontraherende stater, som omfatter visse internationale ruter eller særlige skibe på disse ruter .3 der har været en sikringstrussel eller -hændelse, som har berørt skibet eller havnefaciliteten .4 skibet befinder sig ved en havnefacilitet, som ikke er blevet pålagt at have og gennemføre en godkendt sikringsplan, eller .5 skibet udfører aktiviteter med et andet skib, som ikke er blevet pålagt at have og gennemføre en godkendt sikringsplan for skibet.

5.3 Anmodninger om udarbejdelse af en sikringserklæring i henhold til dette afsnit skal imødekommes af den pågældende havnefacilitet eller det pågældende skib.

5.4 Sikringserklæringen skal udarbejdes af: .1 skibsføreren eller skibssikringsofficeren på vegne af skibet/skibene og, om fornødent .2 havnefacilitetens sikringsansvarlige eller — hvis den kontraherende stat foretrækker dette — et andet organ med ansvar for sikring på landsiden på vegne af havnefaciliteten.

5.5 Sikringserklæringen skal omhandle de sikringskrav, som skal opfyldes i fællesskab af en havnefacilitet og et skib (eller flere skibe indbyrdes), ligesom den skal specificere hver parts ansvar.

5.6 De kontraherende stater skal under hensyntagen til bestemmelserne i regel XI-2/9.2.3 angive den minimumsperiode, hvori sikringserklæringer skal opbevares af havnefaciliteterne inden for deres territorium.

5.7 Administrationerne skal under hensyntagen til bestemmelserne i regel XI-2/9.2.3 angive den minimumsperiode, hvori sikringserklæringer skal opbevares af skibe, som har ret til at sejle under deres flag.

6 Rederiets forpligtelser

6.1 Rederiet skal sikre, at skibets sikringsplan indeholder en entydig erklæring, hvor skibsførerens bemyndigelse understreges. Rederiet skal i skibets sikringsplan fastslå, at skibsføreren har den overordnede bemyndigelse og det overordnede ansvar for at træffe beslutninger vedrørende skibets sikring og sikkerhed og for at anmode om assistance fra rederiet eller en kontraherende stat, hvis dette er nødvendigt.

6.2 Rederiet skal sørge for, at dets sikringsofficer, skibsføreren og skibets sikringsofficer får den fornødne støtte til at to varetage deres opgaver og ansvar i overensstemmelse med kapitel XI-2 og denne del af koden.

7. Sikring af skibe

7.1 Et skib skal handle ud fra de sikringsniveauer, der opstilles af de kontraherende stater, som beskrevet nedenfor.

7.2 På sikringsniveau 1 skal følgende aktiviteter udføres gennem hensigtsmæssige foranstaltninger på alle skibe og under hensyntagen til vejledningen i del B i denne kode med henblik på at udpege sikringsrelaterede hændelser og træffe forebyggende foranstaltninger mod dem: .1 Sørge for, at alle skibets sikringsfunktioner virker tilfredsstillende .2 kontrollere adgangen til skibet .3 kontrollere ombordtagningen af personer og disses effekter .4 overvåge områder med adgangsbegrænsning for at sikre, at kun bemyndigede personer har adgang hertil .5 overvåge dækarealer og områder omkring skibet .6 føre tilsyn med håndteringen af last og storesrum .7 sikre adgang til sikringsrelateret kommunikation.

7.3 På sikringsniveau 2 skal de supplerende beskyttelsesforanstaltninger, som specificeres i skibets sikringsplan, gennemføres for hver aktivitet, der beskrives i afsnit 7.2, under hensyntagen til retningslinjerne i del B i denne kode.

7.4 På sikringsniveau 3 skal de yderligere, specifikke beskyttelsesforanstaltninger, som specificeres i skibets sikringsplan, gennemføres for hver aktivitet, der beskrives i afsnit 7.2, under hensyntagen til vejledningen i del B i denne kode.

7.5 Når administrationen fastsætter sikringsniveau 2 eller 3, skal skibet bekræfte modtagelsen af instruktionerne om ændring af sikringsniveauet.

7.6 Før et skib anløber — eller mens det ligger i — en havn inden for en kontraherende stats territorium, hvor sikringsniveauet er 2 eller 3, skal skibet bekræfte modtagelsen af denne instruktion og bekræfte over for havnefacilitetens sikringsansvarlige, at man har påbegyndt gennemførelsen af passende foranstaltninger og procedurer, som beskrevet i skibets sikringsplan og — i tilfælde af sikringsniveau 3 — i de instruktioner, der udsendes af den kontraherende stat, der har fastsat sikringsniveauet. Skibet skal indberette eventuelle problemer med gennemførelsen. I disse tilfælde skal havnefacilitetens sikringsansvarlige og skibets sikringsofficerer holde kontakt med hinanden og koordinere de foranstaltninger, der skal træffes.

7.7 Hvis et skib allerede befinder sig på eller af administrationen pålægges at fastsætte et højere sikringsniveau end det, der er fastsat for den havn, som det agter at anløbe eller allerede befinder sig i, skal skibet straks underrette den kompetente myndighed hos den kontraherende stat, inden for hvis territorium havnefaciliteten ligger, og havnefacilitetens sikringsansvarlige om situationen. 7.7.1 I disse tilfælde skal skibets sikringsofficer og havnefacilitetens sikringsansvarlige holde kontakt med hinanden og koordinere de foranstaltninger, der skal træffes.

7.8 En administration, som pålægger skibe, der har ret til at sejle under dens flag, at fastsætte sikringsniveau 2 eller 3 i en havn hos en anden kontraherende stat, skal straks underrette denne stat herom.

7.9 Når kontraherende stater fastsætter sikringsniveauer og giver oplysninger om niveauerne til skibe, der sejler i deres territorialfarvand eller har meddelt, at de agter at sejle ind i dette, skal skibene tilrådes at udvise agtpågivenhed og straks over for deres administration og eventuelle kyststater i nærheden indberette alle de oplysninger, som de modtager, og som kan påvirke den maritime sikring i området. 7.9.1 Når en kontraherende stat underretter sådanne skibe om det gældende sikringsniveau, skal den under hensyntagen til retningslinjerne i del B i denne kode også underrette disse skibe om evt. sikringsforanstaltninger, som de skal træffe, og om fornødent om foranstaltninger, der er truffet af den kontraherende stat for at yde beskyttelse mod truslen.

8. VURDERING AF SKIBES SIKRING

8.1 Vurderingen af et skibs sikring er en væsentlig og integreret del af processen med at udarbejde og ajourføre skibets sikringsplan.

8.2 Rederiets sikringsofficer skal sikre, at sikringsvurderingen af skibet udføres af personer med de fornødne færdigheder til at vurdere et skibs sikring i overensstemmelse med dette afsnit og under hensyntagen til vejledningen i del B i denne kode.

8.3 Med forbehold af bestemmelserne i afsnit 9.2.1 kan en anerkendt sikringsorganisation udføre sikringsvurderingen af et bestemt skib.

8.4 Vurderingen af et skibs sikring skal ud over en sikringsundersøgelse på stedet som minimum omfatte følgende elementer: .1 udpegelse af eksisterende sikringsforanstaltninger, -procedurer og -aktiviteter .2 udpegelse og evaluering af væsentlige funktioner på skibet, som det er vigtigt at beskytte .3 udpegelse af mulige trusler mod væsentlige funktioner på skibet og sandsynligheden for, at de opstår, med det mål at fastsætte og prioritere sikringsforanstaltningerne, samt .4 udpegelse af svagheder, herunder menneskelige faktorer i infrastrukturen, politikken og procedurerne.

8.5 Sikringsvurderingen af skibet skal dokumenteres, revideres, accepteres og opbevares af rederiet.

9 SKIBETS SIKRINGSPLAN

9.1 Om bord på hvert skib skal der være en sikringsplan for skibet, som er godkendt af administrationen. I planen skal der tages hensyn til de tre sikringsniveauer, der defineres i denne del af koden. 9.1.1 Med forbehold af bestemmelserne i afsnit 9.2.1 kan en anerkendt sikringsorganisation udarbejde sikringsplanen for et bestemt skib.

9.2 Administrationen kan overlade det til anerkendte sikringsorganisationer at kontrollere og godkende skibes sikringsplaner eller revision af tidligere godkendte planer. 9.2.1 I disse tilfælde må den anerkendte sikringsorganisation, som gennemfører revisionen og godkendelsen af et bestemt skibs sikringsplan eller ændringer af den, ikke have været involveret i hverken sikringsvurderingen af skibet eller udarbejdelsen eller ændringen af den sikringsplan for skibet, som revideres.

9.3 Når et skibs sikringsplan eller ændringer af en tidligere godkendt plan forelægges til godkendelse, skal de vedlægges den sikringsvurdering, som udgør grundlaget for udarbejdelsen af planen eller ændringerne.

9.4 En sådan plan skal udarbejdes under hensyntagen til vejledningen i del B i denne kode og udformes på skibets arbejdssprog. Hvis arbejdssproget eller -sprogene ikke er engelsk, fransk eller spansk, skal der vedlægges en oversættelse på et af disse sprog. Planen skal som minimum omfatte følgende: .1 foranstaltninger rettet mod at forhindre, at våben, farlige stoffer og anordninger beregnet til brug mod personer, skibe eller havne, som skibet ikke har tilladelse til at fragte, bringes om bord på skibet .2 udpegelse af områder med adgangsbegrænsning og foranstaltninger til sikring mod uautoriseret adgang til dem .3 foranstaltninger til sikring mod uautoriseret adgang til skibet .4 procedurer for imødegåelse af sikringstrusler og brud på sikringen, herunder forholdsregler til opretholdelse af kritiske funktioner på skibet eller ved grænsefladen mellem skib og havn .5 procedurer for efterlevelse af evt. sikringsinstruktioner, som kontraherende stater måtte udsende på sikringsniveau 3 .6 procedurer for evakuering i tilfælde af sikringstrusler eller brud på sikringen .7 sikringsmæssige opgaver, som er pålagt besætningsmedlemmer med ansvar for sikring og andre besætningsmedlemmer .8 procedurer for evaluering af sikringsaktiviteterne .9 procedurer for uddannelse og øvelser i tilknytning til planen .10 procedurer for samspil med havnefaciliteternes sikringsaktiviteter .11 procedurer for periodisk revision og ajourføring af planen .12 procedurer for indberetning af sikringsrelaterede hændelser .13 udpegelse af skibets sikringsofficer .14 udpegelse af rederiets sikringsofficer, herunder oplysninger vedrørende kontakt 24 timer i døgnet .15 procedurer til sikring af inspektion, afprøvning, kalibrering og vedligeholdelse af alt sikringsudstyr om bord .16 hyppigheden af afprøvning og kalibrering af alt sikringsudstyr om bord .17 udpegelse af de steder, hvor skibets sikringsalarmaktiveringsposter findes, samt .18 procedurer, instruktioner og vejledning i anvendelse af skibets sikringsalarmsystem, herunder afprøvning, aktivering, deaktivering, nulstilling og begrænsning af falske alarmer. 9.4.1 Personale, som gennemfører interne revisioner af de sikringsaktiviteter, der specificeres i planen, eller evaluerer gennemførelsen af den, skal være uafhængige af de aktiviteter, der revideres, medmindre dette ikke kan lade sig gøre på grund af rederiets eller skibets størrelse eller funktion.

9.5 Administrationen skal afgøre, hvilke af de ændringer af en godkendt skibssikringsplan eller af sikringsudstyr, som specificeres i en godkendt plan, der kun skal gennemføres, hvis de pågældende ændringer af planen godkendes af administrationen. Sådanne ændringer skal være mindst lige så effektive som de foranstaltninger, der foreskrives i kapitel XI-2 og i denne del af koden. 9.5.1 Arten af de ændringer af skibets sikringsplan eller -udstyr, som administrationen specifikt har godkendt i henhold til afsnit 9.5, skal dokumenteres på en sådan måde, at godkendelsen fremgår tydeligt. Denne godkendelse skal være tilgængelig om bord og præsenteres sammen med det internationale sikringscertifikat (eller det midlertidige internationale sikringscertifikat) for skibet. Hvis ændringerne er midlertidige, behøver skibsbesætningen ikke opbevare denne dokumentation, når de oprindelige godkendte foranstaltninger er genetableret.

9.6 Planen kan opbevares i elektronisk format. I så fald skal den beskyttes vha. procedurer, som skal forhindre uautoriseret sletning, ødelæggelse eller ændring af den.

9.7 Planen skal beskyttes mod uautoriseret adgang og udbredelse.

9.8 Skibes sikringsplaner er ikke underlagt inspektion af embedsmænd, som er behørigt bemyndiget af en kontraherende stat til at gennemføre kontrol- og tilpasningsforanstaltninger i overensstemmelse med regel XI-2/9, bortset fra de tilfælde, som specificeres i afsnit 9.8.1. 9.8.1 Hvis de af en kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd har en begrundet mistanke om, at skibet ikke overholder kravene i kapitel XI-2 eller del A i denne kode, og det kun er muligt at kontrollere manglende overholdelse eller sikre overholdelse ved at gennemgå de relevante krav i skibets sikringsplan, kan begrænset adgang til netop disse dele af planen, som vedrører den manglende overholdelse, tillades i særlige tilfælde, men kun med samtykke fra den kontraherende stat eller skibsfører med ansvar for det pågældende skib. Ikke desto mindre betragtes planens bestemmelser vedrørende afsnit 9.4, underafsnit.2,.4,.5,.7,.15,.17 og.18 i denne del af koden som fortrolige oplysninger, som ikke kan underkastes inspektion, medmindre de berørte kontraherende stater træffer aftale herom.

10 FORTEGNELSER

10.1 Fortegnelser over følgende aktiviteter, som indgår i skibets sikringsplan, skal som minimum opbevares om bord i det tidsrum, som specificeres af administrationen, under hensyntagen til bestemmelserne i regel XI-2/9.2.3: .1 uddannelse og øvelser .2 sikringstrusler og -hændelser .3 brud på sikringen .4 ændringer af sikringsniveauet .5 kommunikation, som vedrører skibets sikring, såsom specifikke trusler mod skibet eller mod havnefaciliteter, som skibet befinder sig i eller har befundet sig i .6 interne kontroller og revisioner af sikringsaktiviteter .7 periodisk revision af sikringsvurderingen af skibet .8 periodisk revision af skibets sikringsplan .9 gennemførelse af eventuelle ændringer af planen, og .10 vedligeholdelse, kalibrering og afprøvning af det sikringsudstyr, der stilles til rådighed om bord, herunder afprøvning af skibets sikringsalarmsystem.

10.2 Fortegnelserne skal opbevares på skibets arbejdssprog. Hvis arbejdssproget eller -sprogene ikke er engelsk, fransk eller spansk, skal der vedlægges en oversættelse på et af disse sprog.

10.3 Fortegnelserne kan opbevares i elektronisk format. I så fald skal de beskyttes vha. procedurer, som skal forhindre uautoriseret sletning, ødelæggelse eller ændring af dem.

10.4 Fortegnelserne skal beskyttes mod uautoriseret adgang og udbredelse.

11 REDERIETS SIKRINGSOFFICER

11.1 Rederiet skal udpege en sikringsofficer. Den person, der udpeges som rederiets sikringsofficer, kan fungere som dette rederis sikringsofficer for et eller flere skibe, afhængigt af antallet og arten af de skibe, som rederiet har ansvaret for, men det skal klart anføres, hvilke skibe denne person har ansvaret for. Afhængigt af antallet og arten af skibe, som et rederi har ansvaret for, kan det udpege flere personer som sikringsofficerer, men det skal klart anføres, hvilke skibe hver person har ansvaret for.

11.2 Ud over de opgaver og ansvarsområder, som anføres andetsteds i denne del af koden, har rederiets sikringsofficer bl.a. følgende opgaver og ansvar: .1 informere om den risiko, som skibet sandsynligvis vil løbe, vha. hensigtsmæssige sikringsvurderinger og andre relevante oplysninger .2 sørge for, at der gennemføres sikringsvurderinger af skibet .3 sørge for udarbejdelse af skibets sikringsplan, forelæggelse af den til godkendelse og efterfølgende gennemførelse og ajourføring af den .4 sørge for, at skibets sikringsplan ændres behørigt for at udbedre mangler og opfylde sikringskravene til det enkelte skib .5 tilrettelægge interne evalueringer og revisioner af sikringsaktiviteter .6 tilrettelægge administrationens eller den anerkendte sikringsorganisations første og efterfølgende kontroller af skibet .7 sikre, at der straks tages hånd om mangler og manglende overensstemmelse, som udpeges under interne evalueringer, periodiske revisioner, sikringsinspektioner og kontroller af overholdelse af kravene .8 fremme årvågenhed og agtpågivenhed med hensyn til sikring .9 sikre tilstrækkelig uddannelse af personale med ansvar for skibets sikring .10 sikre effektiv kommunikation og effektivt samarbejde mellem skibets sikringsofficer og havnefaciliteternes relevante sikringsansvarlige .11 sikre overensstemmelse mellem sikringskravene og sikkerhedskravene .12 sikre, at planen for hvert enkelt skib afspejler oplysningerne om skibet præcist, hvis der anvendes sikringsplaner for søsterskibe eller flåder, samt .13 sikre, at eventuelle alternative eller ækvivalente foranstaltninger, der er godkendt for et bestemt skib eller en bestemt gruppe af skibe, gennemføres og ajourføres.

12 SKIBETS SIKRINGSOFFICER

12.1 Der skal udpeges en sikringsofficer på hvert enkelt skib.

12.2 Ud over de opgaver og ansvarsområder, som anføres andetsteds i denne del af koden, har skibets sikringsofficer bl.a. følgende opgaver og ansvar: .1 gennemføre regelmæssige sikringsinspektioner af skibet for at sikre, at der opretholdes hensigtsmæssige sikringsforanstaltninger .2 ajourføre og tilse gennemførelsen af skibets sikringsplan, herunder eventuelle ændringer af planen .3 koordinere de sikringsmæssige aspekter ved håndteringen af last og storesrum med de øvrige besætningsmedlemmer og med de relevante sikringsansvarlige ved havnefaciliteterne .4 foreslå ændringer af skibets sikringsplan .5 underrette rederiets sikringsofficer om evt. mangler og manglende overensstemmelse, som udpeges under interne evalueringer, periodiske revisioner, sikringsinspektioner og kontroller af overholdelse af kravene samt gennemførelse af evt. udbedrende foranstaltninger .6 fremme årvågenhed og agtpågivenhed om bord med hensyn til sikring .7 sikre, at besætningsmedlemmerne har modtaget den fornødne undervisning .8 indberette alle sikringsrelaterede hændelser .9 koordinere gennemførelsen af skibets sikringsplan med rederiets sikringsofficer og de relevante sikringsansvarlige ved havnefaciliteterne, samt .10 sikre, at evt. sikringsudstyr betjenes, afprøves, kalibreres og vedligeholdes korrekt.

13 Uddannelse og øvelser inden for sikring af skibe

13.1 Rederiets sikringsofficer og det relevante landbaserede personale skal have modtaget undervisning og have den fornødne viden, og der skal tages hensyn til retningslinjerne i del B i denne kode.

13.2 Skibets sikringsofficer skal have modtaget undervisning og have den fornødne viden, i henhold til vejledningen i del B i denne kode.

13.3 Besætningsmedlemmer, som har særlige sikringsmæssige opgaver og ansvarsområder, skal være bevidste om deres ansvar for sikring af skibet som beskrevet i skibets sikringsplan og have den fornødne viden og de fornødne evner til at udføre deres opgaver, idet der skal tages hensyn til vejledningen i del B i denne kode.

13.4 For at sikre effektiv gennemførelse af skibets sikringsplan skal der med passende mellemrum gennemføres øvelser under hensyntagen til skibstypen, ændringer i skibsbesætningen, de havnefaciliteter, der skal anløbes, og andre relevante forhold, ligesom der skal tages hensyn til retningslinjerne i del B i denne kode.

13.5 Rederiets sikringsofficer skal sikre effektiv koordination og gennemførelse af skibenes sikringsplaner ved at deltage i øvelser med passende mellemrum, idet der tages hensyn til retningslinjerne i del B i denne kode.

14 SIKRING AF HAVNEFACILITETER

14.1 Havnefaciliteter skal handle ud fra de sikringsniveauer, der fastsættes af den kontraherende stat, inden for hvis territorium de ligger. Der skal ved de enkelte havnefaciliteter anvendes sikringsforanstaltninger og -procedurer, som forårsager et minimum af gene og forsinkelse for passagerer, skibe, skibsbesætninger og besøgende samt varer og tjenesteydelser.

14.2 På sikringsniveau 1 skal følgende aktiviteter udføres gennem hensigtsmæssige foranstaltninger ved alle havnefaciliteter og under hensyntagen til vejledningen i del B i denne kode med henblik på at udpege sikringsrelaterede hændelser og træffe forebyggende foranstaltninger mod dem: .1 sørge for, at alle havnefacilitetens sikringsfunktioner virker tilfredsstillende .2 kontrollere adgangen til havnefaciliteten .3 overvåge havnefaciliteten, herunder forankrings- og kajområder .4 overvåge områder med adgangsbegrænsning for at sikre, at kun bemyndigede personer har adgang hertil .5 føre tilsyn med håndteringen af last .6 føre tilsyn med håndteringen af storesrum, samt .7 sikre at sikringsrelateret kommunikation er umiddelbar tilgængelig.

14.3 På sikringsniveau 2 skal de supplerende beskyttelsesforanstaltninger, som specificeres i havnefacilitetens sikringsplan, gennemføres for hver aktivitet, der beskrives i afsnit 14.2 under hensyntagen til retningslinjerne i del B i denne kode.

14.4 På sikringsniveau 3 skal de yderligere, specifikke beskyttelsesforanstaltninger, som specificeres i havnefacilitetens sikringsplan, gennemføres for hver aktivitet, der beskrives i afsnit 14.2 under hensyntagen til retningslinjerne i del B i denne kode. 14.4.1 Derudover skal havnefaciliteten ved sikringsniveau 3 reagere på og gennemføre alle sikringsinstruktioner fra den kontraherende stat, inden for hvis territorium faciliteten ligger.

14.5 Når en af havnefacilitetens sikringsansvarlige underrettes om, at et skib har problemer med at overholde kravene i kapitel XI-2 eller denne del eller med at gennemføre de nødvendige foranstaltninger og procedurer, som beskrives i skibets sikringsplan, og i tilfælde af etablering af sikringsniveau 3 på baggrund af sikringsinstruktioner fra den kontraherende stat, inden for hvis territorium havnefaciliteten ligger, skal havnefacilitetens og skibets sikringsofficerer holde forbindelse med hinanden og koordinere hensigtsmæssige foranstaltninger.

14.6 Når en havnefacilitets sikringsansvarlige underrettes om, at et skib befinder sig på et højere sikringsniveau end havnefacilitetens, skal facilitetens sikringsansvarlige indberette dette til den kompetente myndighed, og facilitetens sikringsansvarlige og skibets sikringsofficer skal holde kontakt med hinanden og koordinere de foranstaltninger, der måtte være behov for.

15 VURDERING AF HAVNEFACILITETERS SÅRBARHED

15.1 Sårbarhedsvurderingen af en havnefacilitet er en væsentlig og integreret del af processen med at udarbejde og ajourføre facilitetens sikringsplan.

15.2 Sårbarhedsvurderingen af havnefaciliteten skal udføres af den kontraherende stat, inden for hvis territorium faciliteten ligger. En kontraherende stat kan bemyndige en anerkendt sikringsorganisation til at gennemføre sårbarhedsvurderingen af en bestemt havnefacilitet inden for dens territorium. 15.2.1 Hvis sårba