1993Y0825 — DA — 01.01.2007 — 002.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

Ændret ved:

Ændret ved:

▼B

AFGØRELSE Nr. 150

af 26. juni 1992

om anvendelse af art. 77, 78, 79, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1408/71 og art. 10, stk. 1, litra b), ii), i forordning (EØF) nr. 574/72

(93/C 229/06)

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS ADMINISTRATIVE KOMMISSION FOR VANDRENDE ARBEJDSTAGERES SOCIALE SIKRING HAR —

under henvisning til art. 81, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71, ifølge hvilken den har til opgave at behandle ethvert administrativt spørgsmål eller fortolkningsspørgsmål, som opstår i forbindelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 og senere forordninger, og

ud fra følgende betragtninger:

Afgørelse nr. 129 af 17. oktober 1985 bør ændres for at tage hensyn til den dom, De Europæiske Fællesskabers Domstol, herefter benævnt »Domstolen«, den 11. juni 1991 har afsagt i sag C-251/89;

i denne sag har Domstolen afsagt sålydende dom:

»Når de ydelser, der udbetales af bopælsmedlemsstaten, er lavere end de ydelser, den pågældende har krav på fra en anden medlemsstat, har en pensionist eller rentemodtager eller et barn af en afdød arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende i de tilfælde, som er omhandlet i art. 77, stk. 2, litra b), nr. i), og i art. 78, stk. 2, litra b), nr. i), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, jævnfør den kodificerede version af forordningen, som er indeholdt i Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, krav på en tillægsydelse fra den kompetente institution i den anden medlemsstat svarende til forskellen mellem de to ydelser, også selv om tilkendelsen af ydelserne efter den anden medlemsstats lovgivning er betinget af, at såvel den ydelsesberettigede som det barn, der kan komme i betragtning, er bosat på dennes område.

Retten til tillægsydelsen til børn, der forsørges af pensionister eller rentemodtagere, består også, selv om pensionisten først får ret til en pension efter lovgivningen i den medlemsstat, der udbetaler de højeste ydelser, efter at have taget bopæl i den anden medlemsstat, som det påhviler at udrede ydelser i henhold til art. 77, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1408/71.

Ved tilkendelsen af tillægsydelsen til børn, som forsørges af pensionister eller rentemodtagere, skal der tages hensyn til alle de børn, som forsørges af pensionisten eller rentemodtageren, herunder de børn, som er født efter, at den pågældende har taget bopæl i den medlemsstat, der udbetaler de laveste ydelser.

Det påhviler ifølge art. 81, i forordning (EØF) nr. 1408/71 Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring at udfærdige en liste over de institutioner i medlemsstaterne, som er forpligtet til at meddele de officielle oplysninger, som er nævnt i afgørelse nr. 129 af 17. oktober 1985 om anvendelse af art. 77, 78 og 79, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1408/71 og art. 10, stk. 1, litra b), ii), i forordning (EØF) nr. 574/72. Den kompetente institution i medlemsstaten overfor hvilken der stilles krav om en tillægsydelse, kan dog fortsat rette henvendelse til Kommissionen og myndighederne i den medlemsstat, på hvis område ansøgeren er bosat, for at få oplyst, hvilken institution i sidstnævnte medlemsstat der er kompetent til at meddele de officielle oplysninger, som er nævnt i afgørelse nr. 129;«

samtidig ret til ydelser kan opstå som følge af en begivenhed, der giver ret til ydelser i henhold til en medlemsstats lovgivning i overensstemmelse med bestemmelserne i art. 77 og 78 i forordning (EØF) nr. 1408/71, og til ydelser i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, suppleret af fællesskabsretten;

samtidig ret til ydelser, der kan kræves udbetalt i henhold til art. 77 eller 78 i forordning (EØF) nr. 1408/71, og familieydelser eller børnetilskud, der kan kræves udbetalt i medfør af en anden lovgivning, er i øvrigt reguleret dels ved denne forordnings art. 79, stk. 3, når retten til familieydelser eller børnetilskud erhverves i kraft af erhvervsudøvelse, og dels ved art. 10, stk. 1, litra b), ii) i forordning (EØF) nr. 574/72, når retten til familieydelser eller børnetilskud ikke er betinget af forsikring eller beskæftigelse; de regler, der er fastsat i disse bestemmelser, er indholdsmæssigt de samme; ved anvendelsen af ovennævnte art. 10, stk. 1, litra b), ii), er det derfor nødvendigt at tage hensyn til den fortolkning, Domstolen har givet af art. 79, stk. 3, i dom 100/78;

som følge af Domstolens dom i sag C-251/89 er det nødvendigt at ændre bestemmelserne i afgørelse nr. 129 ved at præcisere, at en tillægsydelse til børn, der forsørges af en pensionist eller rentemodtager, kan kræves udbetalt også, selv om den pågældende først erhverver ret til en pension eller rente efter lovgivningen i den medlemsstat, der udbetaler de højeste ydelser, efter at have taget bopæl i en anden medlemsstat, som det påhviler at udrede ydelser i henhold til art. 77, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1408/71; det er ligeledes vigtigt at præcisere, at en tillægsydelse til de i art. 78 i forordning (EØF) nr. 1408/71 omhandlede efterladte børn kan kræves udbetalt også, selv om det pågældende barn ikke har været bosiddende i den medlemsstat, der udbetaler de højeste ydelser; det er ligeledes nødvendigt at præcisere, at der ved tillægsydelsens beregning tages hensyn til alle de børn, som er født før eller efter, at flytningen har fundet sted, erhvervsudøvelsen er foregået, eller der er erhvervet en ny ret til ydelser efter en anden medlemsstats lovgivning;

som følge af Domstolens dom i sag C-251/89 er det nødvendigt at præcisere, at såfremt pensionisten eller rentemodtageren eller det efterladte barn ikke eller ikke længere opfylder de foreskrevne betingelser for ret til ydelser i henhold til den kompetente stats lovgivning ifølge bestemmelserne i art. 77 og 78, men opfylder de betingelser, der er fastsat i en anden medlemsstat lovgivning, suppleret af fællesskabsretten, påhviler det sidstnævnte medlemsstat at udbetale det fulde ydelsesbeløb;

det er nødvendigt at supplere bestemmelserne i afgørelse nr. 129 med en fortegnelse over, hvilke institutioner der har til opgave at stille de oplysninger til rådighed, som er nødvendige for beregningen af denne tillægsydelse;

idet beslutning i sagen er truffet på de i art. 80, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 1408/71 fastsatte betingelser —

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE: