2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B KOMMISSIONENS BESLUTNING
af►C1 14. august 2002 ◄
om gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 96/23/EF for så vidt angår analysemetoders
ydeevne og fortolkning af resultater
(meddelt under nummer K(2002) 3044)
(EØS-relevant tekst)
(2002/657/EF)
(EFT L 221 af 17.8.2002, s. 8)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Kommissionens beslutning 2003/181/EF af 13. marts 2003 L 71 17 15.3.2003
Berigtiget ved:
►C1Berigtigelse, EFT L 239 af 6.9.2002, s. 66 (2002/657/EF)
▼B
KOMMISSIONENS BESLUTNING
af►C1 14. august 2002 ◄
om gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 96/23/EF for så
vidt angår analysemetoders ydeevne og fortolkning af resultater
(meddelt under nummer K(2002) 3044)
(EØS-relevant tekst)
(2002/657/EF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles-
skab,
under henvisning til Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de
kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og rest-koncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf, og omophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF (
1), særlig artikel 15, stk. 1, andet afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)Forekomsten af restkoncentrationer i animalske produkter er af
betydning for folkesundheden.
(2)Ifølge Kommissionens beslutning 98/179/EF af 23. februar 1998om nærmere bestemmelser for officiel prøveudtagning til kontrolaf visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr ogprodukter heraf (
2) må analysen af prøverne kun foretages af
laboratorier, som den kompetente nationale myndighed hargodkendt til officiel kontrol af restkoncentrationer.
(3)Det er nødvendigt at sikre kvaliteten og sammenligneligheden afanalyseresultaterne fra laboratorier, der er godkendt til officielkontrol af restkoncentrationer. Dette bør opnås ved at anvende
kvalitetssikringssystemer og navnlig ved at anvende metoder,
der er valideret i overensstemmelse med fælles procedurer ogkriterier for metodernes ydeevne, og ved at sikre sporbarhed tilfælles standarder eller standarder, der er almindelig enighed om.
(4)Ifølge Rådets direktiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 omsupplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol medlevnedsmidler (
3) og beslutning 98/179/EF skal officielle labora-
torier fra januar 2002 akkrediteres i henhold til ISO 17025 (1).Ifølge beslutning 98/179/EF skal godkendte laboratorier deltagei en ekstern, internationalt anerkendt ordning for kvalitetssty-
ringsbedømmelse og akkreditering. Godkendte laboratorier skal
endvidere bevise deres kompetence ved regelmæssigt og medgodt resultat at deltage i præstationsprøvninger, der er anerkendteller tilrettelagt af de nationale laboratorier eller EF-referencela-boratorierne.
(5)Et net af EF-referencelaboratorier, nationale referencelaborato-rier og nationale kontrollaboratorier er oprettet i henhold tildirektiv 96/23/EF for at styrke koordineringen mellem laborato-rierne.
(6)Udviklingen inden for analytisk kemi, siden direktiv 96/23/EFblev vedtaget, har overflødiggjort begrebet rutinemetoder ogreferencemetoder og erstattet det med en indfaldsvinkel, hvorder fastsættes kriterier for metodernes ydeevne og procedurer
vedrørende validering af screenings- og verifikationsmetoder.
(7)Det er nødvendigt at fastlægge fælles krav til fortolkning af
prøvningsresultater fra officielle kontrollaboratorier for at sikreen harmoniseret gennemførelse af direktiv 96/23/EF.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 2
(1) EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10.
(2) EFT L 65 af 5.3.1998, s. 31.
(3) EFT L 290 af 24.11.1993, s. 14.
▼B
(8)Det er nødvendigt at fastlægge en procedure for gradvis fastsæt-
telse af minimumsgrænserne for analysemetoders ydeevne
(MRPL) for stoffer, som der ikke er fastsat noget tilladt niveaufor, navnlig de stoffer, som der ikke er givet tilladelse til atanvende, eller som udtrykkeligt er forbudt i Fællesskabet, for atsikre en harmoniseret gennemførelse af direktiv 96/23/EF.
(9)Kommissionens beslutning 90/515/EØF af 26. september 1990
om fastsættelse af referencemetoderne til undersøgelse for rest-
koncentrationer af tungmetaller og arsen (1), Kommissionens
beslutning 93/256/EØF af 14. april 1993 om metoderne til påvis-ning af restkoncentrationer af stoffer med hormonal virkning ogstoffer med tyreostatiskvirk ning (
2) og Kommissionens beslut-
ning 93/257/EØF af 15. april 1993 om fastsættelse af
referencemetoderne og fortegnelsen over nationale referencela-
boratorier til påvisning af restkoncentrationer (3), senest ændret
ved beslutning 98/536/EF (4), er blevet taget op til fornyet over-
vejelse for at tage hensyn til udviklingen i den videnskabelige ogtekniske viden; man har konstateret, at deres anvendelsesområde
og bestemmelser ikke længere er up to date, og de bør derfor
ophæves ved nærværende beslutning.
(10)For at metoderne til analyse af officielle prøver kan tilpassesdenne beslutning, bør der fastsættes en overgangsperiode.
(11)De i denne beslutning fastsatte foranstaltninger er i overensstem-melse med udtalelse fra Den Stående Komité for Fødevarekædenog Dyresundhed —
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:
Artikel 1
Formål og anvendelsesområde
I denne beslutning fastsættes bestemmelser om de analysemetoder, der
skal anvendes ved analyse af officielle prøver, der udtages i henhold tilartikel 15, stk. 1, andet punktum, i direktiv 96/23/EF, og der fastsættesfælles krav til fortolkning af de officielle kontrollaboratoriers analyse-resultater af sådanne prøver.
Denne beslutning gælder ikke for stoffer, som der er fastsat nærmere
bestemmelser for i andre EF-forskrifter.
Artikel 2
Definitioner
Ved anvendelsen af denne beslutning gælder definitionerne i direktiv
96/23/EF og i ►
M1bilag I◄til denne beslutning.
Artikel 3
Analysemetoder
Medlemsstaterne sikrer, at officielle prøver, der udtages i henhold til
direktiv 96/23/EF, analyseres med metoder, der
a) er beskrevet i prøvningsvejledninger, helst ifølge ISO 78-2 (6)
b) overholder del 2 i ►M1bilag I◄
c) er blevet valideret i overensstemmelse med de procedurer, der er
beskrevet i del 3 i ►M1bilag I◄
d) overholder de relevante minimumsgrænser for metodens ydeevne
(MPRL), der fastsættes i henhold til artikel 4.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 3
(1) EFT L 286 af 18.10.1990, s. 33.
(2) EFT L 118 af 14.5.1993, s. 64.
(3) EFT L 118 af 14.5.1993, s. 75.
(4) EFT L 251 af 11.9.1998, s. 39.
▼B
Artikel 4
Minimumsgrænser for metodens ydeevne
Medlemsstaterne sikrer, at de analysemetoder, der anvendes til påvis-
ning af følgende stoffer, overholder de minimumsgrænser for
analysemetoders ydeevne (MRPL), der er fastsat i bilag II, for dematrixer, der er nævnt i bilag II:
a) chloramphenicol
b) nitrofuranmetabolitter
c) medroxyprogesteronacetat.
Artikel 5
Kvalitetskontrol
Medlemsstaterne sikrer kvaliteten af resultaterne af analysen af prøver,
der er udtaget i henhold til direktiv 96/23/EF, navnlig ved at overvågeprøvninger og/eller kalibreringsresultater i overensstemmelse medkapitel 5.9 i ISO 17025 (1).
Artikel 6
Fortolkning af resultater
1. Resultatet af en analyse anses for ikke at overholde kravene
(ikke-overensstemmende), hvis verifikationsmetodens beslutnings-grænse for analysanden er overskredet.
2. Hvis der er fastsat et tilladt niveau for et givet stof, udgør beslut-
ningsgrænsen den koncentration, for hvilken det med en statistisk
sikkerhed på 1 – αkan afgøres, at grænsen reelt er overskredet.
3. Hvis der ikke er fastsat et tilladt niveau for et givet stof, udgør
beslutningsgrænsen den laveste koncentration, for hvilken en metodemed en statistisk sikkerhed på 1 – αkan fastslå, at den pågældende
analysand forekommer.
4. For stoffer tilhørende gruppe A i bilag I til direktiv 96/23/EF må
α-fejlen højst udgøre 1 %. For alle andre stoffer må α-fejlen højst
udgøre 5 %.
Artikel 7
Ophævelse
Beslutning 90/515/EØF, 93/256/EØF og 93/257/EØF ophæves.
Artikel 8
Overgangsbestemmelser
For stoffer tilhørende gruppe A i bilag I til direktiv 96/23/EF kan
metoder til analyse af officielle prøver, som opfylder kravene i beslut-ning 90/515/EØF, 93/256/EØF og 93/257/EØF, dog anvendes i to årefter, at nærværende beslutning er trådt i kraft. Metoder, der forøjeblikket anvendes for stoffer tilhørende gruppe B i bilag I til direktiv96/23/EF, skal være i overensstemmelse med nærværende beslutning
senest fem år efter den dato, hvorfra denne beslutning anvendes.
Artikel 9
Anvendelsesdato
Denne beslutning anvendes fra 1. september 2002.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 4
▼M1
▼B
▼B
Artikel 10
Adressater
Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 5
▼B
BILAGI
KRITERIER FOR METODERS YDEEVNE OG ANDRE KRAV TIL
SAMT PROCEDURER FOR ANALYSEMETODER
1.DEFINITIONER
1.1. Ved »nøjagtighed« forstås graden af overensstemmelse mellem et prøv-
ningsresultat og den accepterede referenceværdi (2). Den bestemmes
ved at bestemme korrekthed og præcision.
1.2. Ved »alfa ( α)-fejl« forstås sandsynligheden for, at den analyserede
prøve er i overensstemmelse med kravene, selv om der er fremkommet
en ikke-overensstemmende måling (»falsk ikke-overensstemmende
beslutning«).
1.3. Ved »analysand« forstås det stof, der skal påvises, identificeres og/eller
kvantificeres, samt derivater heraf, der opstår under analysen.
1.4. Ved »beta ( β)-fejl« forstås sandsynligheden for, at den analyserede
prøve reelt ikke er i overensstemmelse med kravene, selv om der er
fremkommet en overensstemmende måling (»falsk overensstemmende
beslutning«).
1.5. Ved »systematiskfejl« forstås forsk ellen mellem forventningen til prøv-
ningsresultatet og en accepteret referenceværdi (2).
1.6. Ved »kalibreringsstandard« forstås måleudstyr, der repræsenterer
mængden af det pågældende stof på en måde, der binder dets værdi til
et referencegrundlag.
1.7. Ved »certificeret referencemateriale (CRM)« forstås et materiale, der
har fået tillagt et specificeret indhold af analysand.
1.8. Ved »co-chromatografi« forstås en metode, hvor ekstraktet inden chro-
matografi deles i to dele. Den ene del chromatograferes uden videre.
Den anden del blandes med den standardanalysand, der skal måles. Så
chromatograferes blandingen. Mængden af tilsat standardanalysand skal
svare til den skønnede mængde analysand i ekstraktet. Metoden tager
sigte på at forbedre identifikationen af en analysand, når man anvender
chromatografiske metoder, navnlig hvis der ikke kan anvendes nogen
egnet intern standard.
1.9. Ved »metodeafprøvning« forstås en analyse af den samme prøve med
samme metode med henblik på at bestemme karakteristika for metodens
ydeevne. Prøvningen omfatter såvel tilfældige målefejl som systema-
tiske laboratoriefejl.
1.10. Ved »verifikationsmetode« forstås metoder, der giver fuldstændig eller
supplerende information, så stoffet kan identificeres entydigt og om
nødvendigt kvantificeres på det relevante niveau.
1.11. Ved »beslutningsgrænse (CC α)« forstås en grænse, hvorfra det kan
konkluderes med en fejlsandsynlighed på α,at en prøve ikke er i over-
ensstemmelse med kravene.
1.12. Ved »detektionsevne (CCß)« forstås det mindste indhold af stoffet, som
kan påvises, identificeres og/eller bestemmes kvantitativt i en prøve
med en fejlsandsynlighed på ß. Når det drejer sig om stoffer, der ikke
er fastsat et tilladt niveau for, udgør detektionsevnen den laveste
koncentration, for hvilken en metode kan påvise reelt forurenede prøver
med en statistisk sikkerhed på 1 – ß. Når det drejer sig om stoffer, som
der er fastsat et tilladt niveau for, udgør detektionsevnen den koncentra-
tion, for hvilken metoden kan påvise koncentrationer på det tilladte
niveau med en statistisk sikkerhed på 1 – ß.
1.13. Ved »prøvemateriale med tilsætning (af analysand)« forstås en prøve,
hvortil der er tilsat en kendt mængde af den analysand, der skal påvises.
1.14. Ved »laboratoriesammenligning« forstås tilrettelæggelse, udførelse og
evaluering af analyser af den samme prøve foretaget af to eller flere
laboratorier i overensstemmelse med forud fastsatte betingelser med
henblikpå at bestemme analysernes ydeevne. Afhængigt af formålet
kan den klassificeres som metodeafprøvning eller præstationsprøvning.
1.15. Ved »intern standard (IS)« forstås et stof, der ikke er indeholdt i
prøven, og som har fysiske-kemiske egenskaber, der i så høj grad som
muligt svarer til egenskaberne hos den analysand, der skal identificeres,
og den tilsættes alle prøver og alle kalibreringsstandarder.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 6
▼B
1.16. Ved »laboratorieprøve« forstås en prøve, der er tilberedt med henblik
på at blive sendt til laboratoriet for at blive kontrolleret eller undersøgt.
1.17. Ved »det relevante niveau« forstås den koncentration af stof eller analy-
sand i en prøve, der er af betydning for at bestemme, om lovgivningen
overholdes.
1.18. Ved »minimumsgrænse for metodens ydeevne (MRPL)« forstås mind-
steindholdet af en analysand i en prøve, som skal påvises og
verificeres. Den har til formål at harmonisere metodernes analyseyde-
evne for de stoffer, der ikke er fastsat noget tilladt niveau for.
1.19. Ved »karakteristika for metodens ydeevne« forstås den funktionelle
kvalitet, der kan tilskrives en analysemetode. Det kan f.eks. være speci-
ficitet, nøjagtighed, korrekthed, præcision, repeterbarhed,
reproducerbarhed, genfindelse, detektionsevne og robusthed.
1.20. Ved »kriterier for metodens ydeevne« forstås krav til karakteristika for
metodens ydeevne, ifølge hvilket det kan konkluderes, at analyseme-
toden er egnet til formålet og genererer pålidelige resultater.
1.21. Ved »tilladt niveau« forstås maksimalgrænseværdi for restkoncentrati-
oner, grænseværdi eller anden maksimumstolerance for stoffer, som er
fastsat andre steder i EF-forskrifterne.
1.22. Ved »præcision« forstås graden af overensstemmelse mellem uafhæn-
gige prøvningsresultater fremkommet under forud fastsatte betingelser.
Målingen af præcisionen udtrykkes normalt som manglende præcisionog beregnes normalt som en standardafvigelse fra prøvningsresultatet.
Mindre præcision bestemmes ved en større standardafvigelse (2).
1.23. Ved »præstationsprøvning« forstås en analyse af den samme prøve,
hvor laboratorierne selv kan vælge metoder, forudsat at metoderne
anvendes under rutinebetingelser. Prøvningen skal gennemføres i over-
ensstemmelse med ISO-vejledning 43-1 (3) og 43-2 (4) og kan
anvendes til at vurdere metodernes reproducerbarhed.
1.24. Ved »kvalitativ metode« forstås en analysemetode, der identificerer et
stof på grundlag af dets kemiske, biologiske eller fysiske egenskaber.
1.25. Ved »kvantitativ metode« forstås en analysemetode, der bestemmer
mængden eller massefraktionen af et stof, så det kan udtrykkes som en
numeriskværdi i relevante enheder.
1.26. Ved »bestemmelse af reagensblind« forstås en komplet analyse fore-
taget uden analyseprøven eller med anvendelse af en tilsvarende
mængde egnet opløsningsmiddel i stedet for analyseprøven.
1.27. Ved »genfindelse« forstås andelen af den korrekte koncentration i et
stof, der er genfundet under analyseproceduren. Den bestemmes under
valideringen, hvis der ikke er noget certificeret referencemateriale til
rådighed.
1.28. Ved »referencemateriale« forstås et materiale, hvoraf en eller flere
egenskaber er blevet verificeret ved hjælp af en valideret metode,
således at det kan anvendes til kalibrering af et apparat eller efterprøv-
ning af en målemetode.
1.29. Ved »repeterbarhed« forstås præcision under repeterbarhedsbetingelser
(2).
1.30. Ved »repeterbarhedsbetingelser« forstås betingelser, hvor der opnås
uafhængige prøvningsresultater med den samme metode på identiske
prøvningsemner på det samme laboratorium af den samme person med
det samme udstyr (2).
1.31. Ved »reproducerbarhed« forstås præcision under reproducerbarhedsbe-
tingelser (2) (4).
1.32. Ved »reproducerbarhedsbetingelser« forstås betingelser, hvor der opnås
uafhængige prøvningsresultater med den samme metode på identiske
prøvningsemner på forskellige laboratorier af forskellige personer med
forskelligt udstyr (2)(4).
1.33. Ved »robusthed« forstås en analysemetodes følsomhed over for
ændringer af forsøgsbetingelserne, som kan udtrykkes som en liste
over prøvematerialer, analysander, opbevaringsbetingelser, miljøbetin-
gelser og/eller prøveforbehandlingsbetingelser, der ikke hindrer, at
metoden kan anvendes som foreskrevet eller med nærmere angivne
mindre tilpasninger. For alle forsøgsbetingelser, som kan variere i
praksis (f.eks. reagensernes stabilitet, prøvens sammensætning, pH,
temperatur), bør alle udsving, som kan påvirke analyseresultaterne,
angives.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 7
▼B
1.34. Ved »blindprøvebestemmelse« forstås en komplet analyse af en analy-
seprøve, der er undtaget af en prøve, som ikke indeholder analysand.
1.35. Ved »screeningsmetode« forstås metoder, der anvendes til at påvise
tilstedeværelsen af et stof eller en klasse af stoffer på det relevante
niveau. Disse metoder har en høj produktivitet og anvendes til at under-
søge store mængder prøver for eventuelle ikke-overensstemmende
resultater. De skal især forhindre falsk overensstemmende resultater.
1.36. Ved »enkelt-laboratorieundersøgelse (validering på ét laboratorium)«
forstås en analyseprøvning, der kun inddrager ét laboratorium, ved
anvendelse af én metode til at analyse samme eller forskellige prøv-
ningsmaterialer under forskellige betingelser over tidsintervaller med
en længde, der begrundes.
1.37. Ved »specificitet« forstås en metodes evne til at skelne mellem den
analysand, der måles, og andre stoffer. Denne egenskab afhænger først
og fremmest af den beskrevne måleteknik, men kan variere alt efter
forbindelse eller matrix.
1.38. Ved »standardaddition« forstås en procedure, hvor den klargjorte prøve
deles i to (eller flere) analyseprøver. Den ene analyseprøve analyseres
uden videre, og der tilsættes kendte mængder af standardanalysanden
til de øvrige analyseprøver inden analysen. Mængden af tilsat standard-
analysand skal være to til fem gange større end den skønnede mængde
analysand i prøven. Denne procedure tager sigte på at bestemme
indholdet af en analysand i en prøve under hensyntagen til genfindelsen
ved analysen.
1.39. Ved »standardanalysand« forstås en analysand med kendt og certificeret
indhold og renhed, der anvendes som referencemateriale i analysen.
1.40. Ved »stof« forstås et stof af særlig eller bestemt kemisk sammensæt-
ning og dets metabolitter.
1.41. Ved »analyseprøve« forstås den mængde stof, der udtages af den klarg-
jorte prøve, og som analyseres eller observeres.
1.42. Ved »klargjort prøve« forstås en prøve, der tilberedes på grundlag af
laboratorieprøven, og hvoraf der udtages analyseprøver.
1.43. Ved »korrekthed« forstås graden af overensstemmelse mellem den
gennemsnitsværdi, der er fremkommet ved en lang række prøvningsre-
sultater, og en accepteret referenceværdi. Korrekthed udtrykkes normalt
som systematiskfejl (2).
1.44. Ved »enheder« forstås de enheder, der er beskrevet i ISO 31 (20) og i
direktiv 71/354/EØF (19).
1.45. Ved »validering« forstås verifikation — ved hjælp af undersøgelse og
tilvejebringelse af faktiske kendsgerninger — af, at de særlige krav til
et specifikt anvendelsesformål er opfyldt (1).
1.46. Ved »intern reproducerbarhed« forstås præcision opnået på samme
laboratorium under forud fastsatte betingelser (f.eks. vedrørende
metode, prøvningsmaterialer, personer og miljøforhold) over tidsinter-
valler med en længde, der begrundes.
2.KRITERIER FOR METODENS YDEEVNE OG ANDRE KRAV TIL
ANALYSEMETODER
Andre analysemetoder eller kombinationer af metoder end dem, der beskrives i
det følgende, må kun anvendes til screening eller verifikation, hvis det kan godt-
gøres, at de opfylder de relevante krav i denne beslutning.
2.1. GENERELLE KRAV
2.1.1.Håndtering af prøver
Prøver udtages, håndteres og tilberedes således, at der er størst mulig
chance for at påvise stoffet. Der skal være procedurer for prøvehåndte-
ring, der hindrer muligheden for kontaminering ved et uheld eller for
tab af analysander.
2.1.2.Prøvningers ydeevne
2.1.2.1. Genfindelse
Genfindelsen under prøveanalysen bestemmes i hver batch af prøver,
hvis der anvendes en fast genfindelseskorrektionsfaktor. Hvis genfin-
delsen ligger inden for den givne grænse, kan den faste
korrektionsfaktor anvendes. I modsat fald anvendes genfindelsesfak-
toren for den specifikke batch, medmindre den specifikke2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 8
▼B
genfindelsesfaktor for analysanden i prøven skal anvendes. I så fald
anvendes proceduren med standardaddition (jf. punkt 3.5) eller en intern
standard til den kvantitative bestemmelse af en analysand i en prøve.
2.1.2.2. Specificitet
En metode skal kunne skelne mellem analysanden og de øvrige stoffer
under forsøgsbetingelserne. Der skal foreligge et skøn over, i hvilket
omfang dette er muligt. Der skal anvendes strategier til imødegåelse af
eventuel interferens med stoffer, når den beskrevne målemetode
anvendes, f.eks. det pågældende reststofs homologe og analoge stoffer
samt metabolitter. Det er af største betydning, at interferens fra matrix-
komponenter undersøges.
2.2. SCREENINGSMETODER
Analyseteknikker må kun anvendes til screening i overensstemmelse med
direktiv 96/23/EF, hvis det kan godtgøres på en dokumenteret, sporbar måde,
at de er validerede og har en falskoverensstemmende andel på < 5 % (ß-fejl)
på det relevante niveau. Hvis der er mistanke om et ikke-overensstemmende
resultat, skal resultatet verificeres ved en verifikationsmetode.
2.3. VERIFIKATIONSMETODER FOR ORGANISKE RESTKONCENTRATI-
ONER OG KONTAMINANTER
Verifikationsmetoder for organiske restkoncentrationer og kontaminanter skal så
vidt muligt give information om analysandens kemiske struktur. Metoder, der
udelukkende er baseret på chromatografisk analyse uden anvendelse af spektro-
metrisk detektion, er derfor ikke i sig selv egnede som verifikationsmetode. Hvis
en enkelt teknik mangler tilstrækkelig specificitet, skal den ønskede specificitet
imidlertid opnås ved hjælp af analysemetoder, der består af egnede kombinati-
oner af oprensning, chromatografisk separation og spektrometrisk detektion.
Følgende metoder eller kombinationer af metoder anses for at kunne anvendes
til identifikation af organiske restkoncentrationer og kontaminanter for de
angivne grupper af stoffer:
Tabel 1
Egnede verifikationsmetoder for organiske restkoncentrationer og kontaminanter
MåleteknikStoffer i bilag I til
direktiv 96/23/EFBegrænsninger
LC eller GC med masse-
spektrometriGruppe A og B Kun efter en online- eller en offline-chromato-
grafiskseparation
Kun hvis der anvendes full scan-teknikker
eller anvendes mindst 3 (gruppe B) eller 4
(gruppe A) identifikationspoint for teknikker,
der ikke registrerer full scan-spektre
LC eller GC med IR-spek-
trometriGruppe A og B Specifikke krav til IR-spektrometriabsorption
skal opfyldes
LC-full-scan DAD Gruppe B Specifikke krav til UV-spektrometriabsorption
skal opfyldes
LC-fluorescens Gruppe B Kun for molekyler med naturlig fluorescens og
for molekyler med fluorescens, der skyldes
enten transformering eller derivatisering
2-D TLC — full-scan UV/
VISGruppe B Det er obligatoriskat anvende todimensional
HPTLC og co-chromatografi
GC-elektroncapturedetek-
tionGruppe B Kun hvis der anvendes to kolonner med
forskellig polaritet
LC-immunogram Gruppe B Kun hvis der anvendes mindst to forskellige
chromatografiske systemer eller yderligere en
uafhængig detektionsmetode
LC-UV/VIS (én bølge-
længde)Gruppe B Kun hvis der anvendes mindst to forskellige
chromatografiske systemer eller yderligere en
uafhængig detektionsmetode
2.3.1.Fælles kriterier for metodens ydeevne og andre krav
Verifikationsmetoder skal give information om analysandens kemiske
struktur. Hvis mere end en forbindelse giver samme reaktion, kan
metoden ikke skelne mellem disse forbindelser. Metoder, der udeluk-2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 9
▼B
kende er baseret på chromatografisk analyse uden anvendelse af spek-
trometrisk detektion, er ikke i sig selv egnede som verifikationsmetode.
I begyndelsen af ekstraktionen tilsættes analyseprøven en egnet intern
standard, hvis en sådan anvendes ifølge metoden. Afhængigt af hvad
der er til rådighed, anvendes der enten isotopmærkede varianter af
analysanden, som er særligt egnede til massespektrometrisk detektion,
eller forbindelser, der strukturelt ligger tæt på analysanden.
Hvis der ikke kan anvendes en egnet intern standard, verificeres identi-
fikationen af analysanden ved co-chromatografi. I så fald må der kun
fremkomme én top, og forøgelsen af tophøjden (eller arealet) er lig
med mængden af tilsat analysand. I forbindelse med gaschromatografi
(GC) eller væskechromatografi (LC) skal bredden i halv højde være
inden for området af 90 til 110 % af den oprindelige bredde, og reten-
tionstiderne skal være identiske inden for en margen på 5 %. I
forbindelse med tyndtlagschromatografi-metoder (TLC) må kun den
plet, der antages at tilhøre analysanden, blive kraftigere; der må ikke
fremkomme en ny plet, og udseendet må ikke ændres.
Referencemateriale eller materialer med tilsætning af analysand på eller
nær ved det tilladte niveau eller beslutningsgrænsen (ikke-overensstem-
mende kontrolprøve) samt overensstemmende kontrolmaterialer og
reagensblindprøver bør så vidt muligt gennemgå hele proceduren
samtidig med hver enkelt batch af klargjorte prøver, der analyseres.
Følgende rækkefølge for indsprøjtning af ekstrakterne i analyseappa-ratet anvendes: reagensblindprøve, overensstemmende kontrolprøve,
prøve(r), der skal verificeres, igen overensstemmende kontrolprøve og
endelig ikke-overensstemmende kontrolprøve. Hvis der afviges fra
denne rækkefølge, skal det begrundes.
2.3.2.Supplerende kriterier for metodens ydeevne og andre krav til kvan-
titative analysemetoder
2.3.2.1. Kvantitative metoders korrekthed
Ved gentagne analyser af et certificeret referencemateriale er de vejle-
dende intervaller for den ved forsøg bestemte gennemsnitlige
massefraktions afvigelse korrigeret for genfindelse fra den certificerede
værdi, som følger:
Tabel 2
Kvantitative metoders minimumskorrekthed
Massefraktion Interval
≤1µg/kg – 50 til + 20 %
> 1-10 µg/kg – 30 til + 10 %
≥10µg/kg – 20 til + 10 %
Hvis der ikke er sådanne CRM til rådighed, kan det accepteres, at
målingernes korrekthed vurderes ved hjælp af genfindelse af tilsatte
kendte mængder af analysanden/analysanderne til matrixblindprøven.
Data efter korrektion med den gennemsnitlige genfindelse kan kun
accepteres, hvis de falder inden for intervallerne i tabel 2.
2.3.2.2. Kvantitative metoders præcision
Den sammenlignende variationskoefficient (CV) mellem laboratorier for
gentagne analyser af et referencemateriale eller materiale med tilsæt-
ning af analysand må under reproducerbarhedsbetingelser ikke
overstige det niveau, der er beregnet efter Horwitz-ligningen:
CV = 2(1 - 0,5 log C)
hvor C er massefraktionen udtrykt som en potens af 10 (f.eks. 1 mg/
g=1 0-3). Se eksempler i tabel 3.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 10
▼B
Tabel 3
Eksempler på reproducerbarheds-CV for kvantitative metoder ved bestemte massefrak-
tioner af analysand
MassefraktionReproducerbarheds-CV
(%)
1µg/kg (*)
10µg/kg (*)
100 µg/kg 23
1 000 µg/kg (1 mg/kg) 16
(*) For massefraktioner lavere end 100 µg/kg giver Horwitz-ligningen uacceptabelt høje værdier. Derfor
skal CV for koncentrationer lavere end 100 µg/kg være så lav som muligt.
For analyser, der gennemføres under repeterbarhedsbetingelser, udgør
den interne CV typiskmellem halvdelen og to tredjedele af ovennævnte
værdier. For analyser, der gennemføres under interne reproducerbar-
hedsbetingelser, må den interne laboratorie-CV ikke være større end
reproducerbarheds-CV'en.
For stoffer, der er fastsat et tilladt niveau for, skal metoden opnå en
intern laboratoriereproducerbarhed, der ikke er større end den modsva-
rende reproducerbarheds-CV ved en koncentration på 0,5 gange
grænsen.
2.3.3.Kriterier for metodens ydeevne og andre krav til massespektrome-
trisk detektion
Massespektrometriske metoder kan kun bruges som verifikationsme-
toder efter en online- eller en offline-chromatografiskseparation.
2.3.3.1. Chromatografisk separation
For GC-MS-procedurer skal den gaschromatografiske separation
udføres ved anvendelse af kapillarkolonner. For LC-MS-procedurer
skal den chromatografiske separation udføres ved anvendelse af egnede
LC-kolonner. Mindste acceptable retentionstid for den undersøgte
analysand er i alle tilfælde to gange retentionstiden svarende til kolon-
nens dødvolumen. Retentionstiden (eller den relative retentionstid) for
analysanden i analyseprøven skal stemme overens med kalibreringsstan-
dardens inden for et nærmere specificeret tidsinterval.
Retentionstidsintervallet skal stå i rimeligt forhold til chromatografisy-
stemets opløsningsevne. Forholdet mellem analysandens
chromatografiske retentionstid og den interne standards, dvs. analysan-
dens relative retentionstid, skal svare til kalibreringsopløsningens med
en margen på ± 0,5 % for GC og ± 2,5 % for LC.
2.3.3.2. Massespektrometrisk detektion
Massespektrometrisk detektion skal udføres ved hjælp af MS-teknikker,
såsom helmassespektre (full scan) eller måling af udvalgte ioner (SIM),
samt MS-MSn-teknikker, såsom måling af udvalgte reaktioner (SRM),
eller andre egnede MS eller MS-MSn-teknikker i kombination med rele-
vante ioniseringsformer. Ved højt opløsende massespektrometri
(HRMS) skal opløsningsevnen typisk være større end 10000 for hele
masseintervallet ved 10 % af tophøjderne.
Full scan: Hvis massespektrometrisk detektion udføres ved registre-
ring af full scan-spektre, skal alle målte diagnostiske ioner
(molekylarionen, karakteristiske addukter af molekylarionen, karakteri-
stiske fragmentioner og isotopioner) forekomme med en relativ
intensitet på over 10 % i kalibreringsopløsningens referencespektrum.
SIM: Hvis massespektrometrisk detektion udføres ved fragmentografi,
skal molekylarionen så vidt muligt være en af de udvalgte diagnostiske
ioner (molekylarionen, karakteristiske addukter af molekylarionen,
karakteristiske fragmentioner og alle deres isotopioner). De udvalgte
diagnostiske ioner må ikke udelukkende hidrøre fra samme del af mole-
kylet. Signal-støj-forholdet for hver diagnostisk ion skal være ≥3:1.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 11
▼B
Full scan og SIM: De påviste ioners relative intensiteter udtrykt som
en procentdel af den mest intensive ions eller transitions intensitet skal
svare til intensiteterne i kalibreringsstandarden (enten fra kalibrerings-
standardopløsningen eller prøver med tilsætning) i sammenlignelige
koncentrationer målt under samme betingelser og inden for følgende
tolerancegrænser:
Tabel 4
Maksimalt tilladte tolerancegrænser for relative ionintensiteter ved anvendelse af masse-
spektrometriske metoder
Relativ intensitet
(% af basistop)EI-GC-MS
(relativ)CI-GC-MS, GC-MSn
LC-MS, LC-MSn
(relativ)
>5 0% ±1 0% ±2 0%
> 20-50 % ± 15 % ± 25 %
> 10-20 % ± 20 % ± 30 %
≤10 % ± 50 % ± 50 %
Fortolkning af massespektrumdata: De diagnostiske ioners og/
eller prækursor-/produkt-ionpars relative intensiteter skal identificeres
ved at sammenligne spektre eller ved at integrere signalerne fra enkelt-
massesporene. Når baggrundskorrektion anvendes, skal den anvendes på
samme måde for hele batchen (jf. punkt 2.3.1, afsnit 4), og der skal
oplyses klart herom.
Full scan: Hvis full scan-spektre registreres i én massespektrometri,
skal der forekomme mindst fire ioner med en relativ intensitet på ≥
10 % af basistoppen. Molekylarionen skal medtages, hvis den fore-
kommer i referencespektret med en relativ intensitet på ≥10 %.
Mindst fire ioner skal ligge inden for de maksimalt tilladte tolerance-
grænser for relative ionintensiteter (tabel 5). Bibliotekssøgning med
edb kan anvendes. I så fald skal sammenligningen af massespektrums-
data i de klargjorte prøver med kalibreringsopløsningens overstige en
kritisk faktor for overensstemmelse. Faktoren bestemmes for hver
analysand under valideringsprocessen på grundlag af spektre, som
nedenstående krav er opfyldt for. Variation i spektrene, som skyldes
prøvematrixen og detektorydeevnen, skal efterprøves.
SIM: Hvis massefraktioner måles på andre måder end ved full scan,
skal der anvendes et system med identifikationspoint til at fortolke
dataene. Til verifikation af forekomsten af stoffer tilhørende gruppe A
i bilag I til direktiv 96/23/EF kræves der mindst 4 identifikationspoint.
Til verifikation af forekomsten af stoffer tilhørende gruppe B i bilag I
til direktiv 96/23/EF kræves der mindst 3 identifikationspoint. Neden-
stående tabel viser, hvor mange identifikationspoint hver af degrundlæggende massespektrometriske metoder kan optjene. Der gælder
dog følgende, for at de identifikationspoint, der kræves til verifikation,
kan optjenes, og for at summen af identifikationspointene kan beregnes:
a) Der skal måles mindst ét ionforhold.
b) Alle relevante målte ionforhold skal opfylde ovennævnte krav.
c) Der kan kombineres højst tre forskellige metoder for at opnå mind-
steantallet af identifikationspoint.
Tabel 5
Forholdet mellem klasser af massefraktioner og optjente identifikationspoint
MS-metode Identifikationspoint optjent pr. ion
Lavtopløsende massespektrometri (LR) 1,0
LR-MSnprækursor-ion 1,0
LR-MSnovergangsprodukter 1,5
HRMS 2,0
HR-MSnprækursor-ion 2,0
HR-MSnovergangsprodukter 2,5
Bemærkninger:
1) Hver ion må kun regnes med én gang.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 12
▼B
2) GC-MS, der anvender elektronimpaktionisering, anses for en anden metode end GC-MS, der anvender
kemisk ionisering.
3) Forskellige analysander må kun anvendes til at øge antallet af identifikationspoint, hvis derivaterne har
forskellige reaktionsegenskaber.
4) Hvis der til analyse af stoffer i gruppe A i bilag I til direktiv 96/23/EF som metode anvendes en af
følgende metoder, HPLC kombineret med full scan diodearray-spektrofotometri (DAD) eller HPLCkombineret med fluorescensdetektion eller HPLC kombineret med et immunogram eller todimensional
TLC kombineret med spektrometrisk detektion, kan disse metoder højst bidrage med ét identifikations-
point, forudsat at de relevante krav til metoderne er opfyldt.
5) Overgangsprodukter omfatter såvel datterprodukter som datterdatterprodukter.
Tabel 6
Eksempler på antallet af identifikationspoint, der optjenes for forskellige metoder og
kombinationer heraf (n = et helt tal)
Metode(r) Antal ioner Identifikationspoint
GC-MS (EI eller CI) N n
GC-MS (EI og CI) 2 (EI) + 2 (CI) 4
GC-MS (EI eller CI) 2 deri-
vater2 (derivat A) + 2 (derivat
B)4
LC-MS N n
GC-MS-MS 1 prækursor og 2 døtre 4
LC-MS-MS 1 prækursor og 2 døtre 4
GC-MS-MS 2 prækursor-ioner, hver
med 1 datter5
LC-MS-MS 2 prækursor-ioner, hver
med 1 datter5
LC-MS-MS-MS 1 prækursor, 1 datter og 2
datterdøtre5,5
HRMS N 2 n
GC-MS og LC-MS 2 + 2 4
GC-MS og HRMS 2 + 1 4
2.3.4.Kriterier for metodens ydeevne og andre krav til chromatografi
kombineret med infrarød detektion
Egnede toppe: Egnede toppe er absorptionsmaksima i kalibrerings-
standards IR-spektrum, der opfylder følgende krav.
2.3.4.1. Infrarød detektion
Absorptionsmaksimum: Det skal ligge i bølgetalsområdet 4 000-
500 cm-1.
Absorptionens intensitet: Den må ikke være mindre end
a) en specifikmolær absorbansk oefficient på 40 i forhold til toppens
basislinje, eller
b) en relativ absorbans på 12,5 % af absorbansen af den mest intense
top i området 4 000-500 cm-1,
når begge måles i forhold til nullinjen, og 5 % af absorbansen af den
mest intense top i området 4000-500 cm-1, når begge måles i forhold
til deres basislinje.
NB: Skønt egnede toppe i henhold til litra a) kan foretrækkes af teore-
tiske grunde, er toppene i henhold til litra b) lettere at bestemme i
praksis.
Antallet af toppe i analysandens IR-spektrum, hvis frekvenser svarer til
en egnet top i kalibreringsstandardens spektrum, bestemmes inden for
en margen på ± 1 cm-1.
2.3.4.2. Fortolkning afIR-spektrumdata
Der skal forekomme absorption i alle områder af analysandens spek-
trum, som svarer til en egnet top i kalibreringsstandardens
referencespektrum. Der kræves mindst seks egnede toppe i kalibrerings-2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 13
▼B
standardens IR-spektrum. Hvis der er mindre end seks egnede toppe (7),
kan det pågældende spektrum ikke anvendes som referencespektrum.
»Overensstemmelsen«, dvs. procentdelen af egnede toppe i analysan-
dens IR-spektrum, skal være mindst 50. Hvis en egnet top ikke har en
nøjagtig modsvarende top i analysandens spektrum, skal det pågæl-
dende område i dette spektrum være foreneligt med, at der kunne være
en modsvarende top. Proceduren kan kun anvendes på absorptionstoppe
i prøvens spektrum med en intensitet på mindst tre gange støjen mellem
toppene.
2.3.5.Kriterier for metodens ydeevne og andre krav til bestemmelse af en
analysand ved hjælp af LC i kombination med andre detektionsme-
toder
2.3.5.1. Chromatografisk separation
Der anvendes en intern standard, hvis der findes et egnet materiale til
dette formål. Det skal helst være en beslægtet standard med en retenti-
onstid, der ligger tæt på analysandens. Analysanden skal elueres ved
den retentionstid, der er typiskfor den tilsvarende k alibreringsstandard
under de samme forsøgsbetingelser. Mindste acceptable retentionstid for
en analysand er to gange retentionstiden svarende til kolonnens dødvo-
lumen. Forholdet mellem analysandens retentionstid og den interne
standards, dvs. analysandens relative retentionstid, skal være den
samme som kalibreringsstandardens med en margen på ± 2,5 % i den
givne matrix.
2.3.5.2. Full scan UV/VIS-detektion
Kriterierne for LC-metodernes ydeevne skal opfyldes.Absorptionsmaksima i analysandens spektrum skal være på de samme
bølgelængder som kalibreringsstandardens med en afvigelsesmargen,
der afhænger af detektionssystemets opløsning. Ved diodearray-detek-
tion ligger denne typiskinden for ± 2 nm. Analysandens spek trum
over 220 nm må for de dele af de to spektre, hvor den relative absor-
bans er ≥10 %, ikke være synligt forskelligt fra
kalibreringsstandardens. Dette krav er opfyldt, når de samme maksima
er til stede, samtidig med at forskellen mellem de to spektre ikke på
noget punkt er større end 10 % af kalibreringsstandardens absorbans.
Hvis bibliotekssøgning med edb og overensstemmelsesprøvning
anvendes, skal sammenligningen af spektrumsdata i de klargjorte prøver
med kalibreringsopløsningens overstige en kritisk faktor for overens-
stemmelse. Faktoren bestemmes for hver analysand under
valideringsprocessen på grundlag af spektre, som ovenstående krav er
opfyldt for. Variation i spektrene, som skyldes prøvematrixen og detek-
torydeevnen, skal efterprøves.
2.3.5.3. Kriterier for fluorimetrisk detektions ydeevne
Kriterierne for LC-metodernes ydeevne skal opfyldes.Dette gælder for molekyler med naturlig fluorescens og for molekyler
med fluorescens, der skyldes enten transformering eller derivatisering.
Ekscitations- og emissionsbølgelængderne i kombination med de chro-
matografiske betingelser skal udvælges, så forekomsten af
interfererende komponenter i blindprøveekstrakter minimeres.
Det nærmeste top-maksimum i chromatogrammet skal være adskilt fra
den top, der tilskrives analysanden, med mindst én hel topbredde på
10 % af analysandens maksimale højde.
2.3.5.4. Kriterier for ydeevnen ved bestemmelse af en analysand ved hjælp af
LC-immunogram
LC-immunogram er ikke i sig selv egnet som verifikationsmetode.De relevante kriterier for LC-metoder skal opfyldes.
De foruddefinerede kvalitetskontrolparametre, f.eks. ikke-specifik
binding, kontrolprøvernes relative binding og blindprøvens absorban-
sværdi, skal ligge inden for de grænser, der blev opnået ved
valideringen af assayet.
Immunogrammet skal være sammensat af mindst fem fraktioner.Hver fraktion skal være mindre end det halve af topbredden.
Den fraktion, der har det største indhold af analysanden, skal være den
samme i prøven under mistanke, i den ikke-overensstemmende kontrol-
prøve og i standarden.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 14
▼B
2.3.5.5. Bestemmelse afen analysand ved hjælp afLC i kombination med UV/
VIS-detektion (én bølgelængde)
LC i kombination med UV/VIS-detektion (én bølgelængde) er ikke i sig
selv egnet som verifikationsmetode.
Det nærmeste top-maksimum i chromatogrammet skal være adskilt fra
den top, der tilskrives analysanden, med mindst én hel topbredde på
10 % af analysandens maksimale højde.
2.3.6.Kriterier for metodens ydeevne og andre krav til bestemmelse af en
analysand ved hjælp af 2-D TLC kombineret med full scan UV/
VIS-spektrometrisk detektion
Det er obligatoriskat anvende todimensional HPTLC og co-chromato-
grafi.
Analysandens RF-værdier skal stemme overens med standardens RF-
værdier inden for en margen på ± 5 %.
Analysandens udseende må ikke kunne skelnes fra standardens.
For pletter af samme farve skal centrum af den nærmeste stofplet være
adskilt fra analysandens plet med mindst halvdelen af summen af plet-
ternes diameter.
Analysandens spektrum må ikke være synligt forskelligt fra standar-
dens, jf. beskrivelsen af full scan UV/VIS-detektion.
Hvis bibliotekssøgning med edb og overensstemmelsesprøvning
anvendes, skal sammenligningen af spektrumsdata i de klargjorte prøver
med kalibreringsopløsningens overstige en kritisk faktor for overens-
stemmelse. Faktoren bestemmes for hver analysand under
valideringsprocessen på grundlag af spektre, som ovenstående krav er
opfyldt for. Variation i spektrene, som skyldes prøvematrixen og detek-
torydeevnen, skal efterprøves.
2.3.7.Kriterier for metodens ydeevne og andre krav til bestemmelse af en
analysand ved hjælp af GC i kombination med elektroncapturede-
tektion (ECD)
Der anvendes en intern standard, hvis der findes et egnet materiale til
dette formål. Det skal helst være et beslægtet stof med en retentionstid,
der ligger tæt på analysandens. Analysanden skal elueres ved en reten-
tionstid, der er typiskfor den tilsvarende k alibreringsstandard under de
samme forsøgsbetingelser. Mindste acceptable retentionstid for en
analysand er to gange retentionstiden svarende til kolonnens dødvo-
lumen. Forholdet mellem analysandens retentionstid og den interne
standards, dvs. analysandens relative retentionstid, skal være den
samme som kalibreringsstandardens med en margen på ± 0,5 % i den
givne matrix. Det nærmeste top-maksimum i chromatogrammet skal
være adskilt fra den top, der tilskrives analysanden, med mindst én hel
topbredde på 10 % af analysandens maksimale højde. Til indsamling af
yderligere oplysninger kan co-chromatografi anvendes.
2.4. VERIFIKATIONSMETODER VEDRØRENDE GRUNDSTOFFER
Verifikationsanalyser vedrørende kemiske grundstoffer skal baseres på entydig
identifikation samt nøjagtig og præcis kvantitativ bestemmelse ved hjælp af
fysiske-kemiske egenskaber, der entydigt kendetegner det pågældende kemiske
grundstof (f.eks. emitteret eller absorberet strålings bølgelængde og atommasse,
der karakteriserer grundstoffer) på det relevante niveau.
Følgende metoder eller kombinationer af metoder anses for at kunne anvendes
til identifikation af kemiske grundstoffer:
Tabel 7
Egnede verifikationsmetoder vedrørende kemiske grundstoffer
Metode Målt parameter
Differentialpuls anodiskstripping-voltametri Elek trisksignal
Atomabsorptionsspektrometri
Flamme Absorptionsbølgelængde
Hydridgenerering AbsorptionsbølgelængdeKold flammeløs Absorptionsbølgelængde
Elektrotermisk atomisering (grafitovn) Absorptionsbølgelængde2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 15
▼B
Metode Målt parameter
Atomemissionsspektrometri
Induktivt koblet plasma Emissionsbølgelængde
Massespektrometri
Induktivt koblet plasma Masse/ladning-forhold
2.4.1.Fælles kriterier for metodens ydeevne og andre krav til verifikati-
onsmetoder
Referencemateriale eller materialer med tilsætning af kendte mængder
analysand på eller nær ved det maksimalt tilladte niveau eller beslut-
ningsgrænsen (ikke-overensstemmende kontrolprøve) samt
overensstemmende kontrolmaterialer og reagensblindprøver bør så vidt
muligt gennemgå hele proceduren samtidig med hver enkelt batch af
klargjorte prøver, der analyseres. Der anbefales følgende rækkefølge
for indsprøjtning af ekstrakterne i analyseapparatet: reagensblindprøve,overensstemmende kontrolprøve, prøve, der skal verificeres, overens-
stemmende kontrolprøve og endelig ikke-overensstemmende
kontrolprøve. Hvis der afviges herfra, skal det begrundes.
De fleste analysemetoder kræver generelt en komplet foraskning af den
organiske matrix for at opnå opløsninger forud for bestemmelse af
analysanden. Foraskningen kan ske ved at anvende mikrobølgeminerali-
seringsmetoder, som minimiserer risikoen for tab og/eller
kontaminering af den pågældende analysand. Der bør anvendes dekon-
taminerede teflon-kuvetter af god kvalitet. Hvis der anvendes andre
våd- eller tørforaskningsmetoder, skal der foreligge dokumentation for
at undgå potentielt tab eller kontaminering. Som et alternativ til forask-
ning kan separationsprocedurer (f.eks. ekstraktion) i visse situationer
anvendes til at separere og/eller koncentrere analysander fra matrixkom-
ponenter og/eller til at koncentrere analysander for at anvende dem i
analyseapparaturet.
Hvad angår kalibrering, hvad enten den er ekstern eller baseret på
metoden med standardaddition, skal man sørge for at holde sig inden
for analysemetodens måleområde. Ved ekstern kalibrering skal kalibre-
ringsstandarderne forberedes i en opløsning, der i så høj grad som
muligt svarer til den klargjorte prøves sammensætning. Der skal endvi-
dere anvendes baggrundskorrektion som foreskrevet af de specifikke
analysevilkår.
2.4.2.Supplerende kriterier for metodens ydeevne og andre krav til kvan-
titative analysemetoder
2.4.2.1. Kvantitative metoders korrekthed
Ved gentagne analyser af et certificeret referencemateriale for grund-
stoffer må det ved forsøg bestemte gennemsnitlige indholds afvigelse
fra den certificerede værdi ikke overskride grænsen ± 10 %. Hvis der
ikke er sådanne CRM til rådighed, kan det accepteres, at målingernes
korrekthed vurderes ved hjælp af genfindelse af tilsatte kendte mængder
af grundstoffet til blindprøven. NB: Det tilsatte grundstof er i modsæt-
ning til analysanden ikke kemisk bundet i den reelle matrix, og de
resultater, der fås ved denne fremgangsmåde, er derfor ikke så brugbare
som dem, der fås ved anvendelse af CRM. Genfindelsesdata kan kun
anvendes, hvis de ligger inden for ± 10 % af målværdien.
2.4.2.2. Kvantitative metoders præcision
Ved gentagne analyser af en prøve, der gennemføres under interne
reproducerbarhedsbetingelser, må gennemsnittets interne variationskoef-
ficient (CV) ikke overskride følgende værdier:
Tabel 8
CV'er for kvantitative metoder ved bestemte massefraktioner af grundstof
MassefraktionCV
(%)
≥10-100 µg/kg 20
> 100-1 000 µg/kg 15
≥1 000 µg/kg 102002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 16
▼B
2.4.3.Specifikke krav til differentialpuls anodisk stripping voltametri
(DPASV)
Det er af største betydning, at det organiske stof i prøver destrueres
fuldstændigt, før der foretages bestemmelser ved DPASV. Der må ikke
findes nogen brede signaler i voltamogrammerne som følge af tilstede-
værelsen af organiske stoffer. Tophøjderne ved DPASV kan blive
påvirket af uorganiske matrixkomponenter. Derfor skal der foretages
kvantitativ bestemmelse ved hjælp af metoden med standardaddition.
Metodebeskrivelsen skal indeholde eksempler på typiske voltamo-grammer af en prøveopløsning.
2.4.4.Specifikke krav til atomabsorptionsspektrometri (AAS)
Denne metode anvendes generelt til enkeltgrundstoffer, og den kræver
derfor optimering af forsøgsopstillingen afhængigt af det pågældende
grundstof, der skal bestemmes kvantitativt. Om muligt skal resultaterne
efterprøves kvalitativt og kvantitativt ved hjælp af alternative absorpti-
onslinjer (ideelt skal der vælges to forskellige linjer).
Kalibreringsstandarder skal tilberedes i en opløsningsmatrix, der svarer
så nøje som muligt til matrixen i måleopløsninger af prøven (f.eks. med
hensyn til syrekoncentration eller modifikatorsammensætning). For at
minimere blindværdier skal alle reagenser være af den størst mulige
renhed. Afhængigt af metoden til at forstøve og/eller atomisere prøven
kan man skelne mellem forskellige typer AAS.
2.4.4.1. Specifikke krav til AAS med flamme
Apparatindstillingen skal optimeres for hvert grundstof. Navnlig skal
gassammensætningen og flow-rates tjekkes. For at undgå interferens,
der skyldes baggrundsabsorption, skal der anvendes en kontinuumkilde-
korrektor. Ved ukendte matrixer skal det efterprøves, om der er behov
for baggrundskorrektion.
2.4.4.2. Specifikke krav til AAS med grafitovn
Kontaminering i laboratoriet påvirker ofte nøjagtigheden, når der
arbejdes ved ultrasporniveauer i grafitovnen. Derfor bør der anvendesreagenser af høj renhed, afioniseret vand og inert plastic til håndtering
af prøve og standard. Apparatindstillingen for hvert grundstof skal opti-
meres. Navnlig skal forbehandlings- og atomiseringsbetingelser
(temperatur og tid) samt matrixmodifikationen tjekkes.
Hvis man arbejder under isotermiske atomiseringsbetingelser (f.eks.
grafitrør med indbygget L'vov-platform (8) opvarmet ved gennemstrøm-
ning), vil det reducere matrixens påvirkning af atomiseringen af
analysanden. I kombination med matrixmodifikation og Zeeman-
baggrundskorrektion (9) kan der foretages kvantitativ bestemmelse ved
hjælp af en kalibreringskurve baseret på måling af vandige standardop-
løsninger.
2.4.5.Specifikke krav til hydridgenereringsatomabsorptionsspektrometri
Organiske forbindelser, der indeholder grundstoffer som arsen, bismut,
germanium, bly, antimon, selen, tin og tellurium, kan være meget
stabile og kræve oxidativ dekomponering, for at man kan opnå korrekte
resultater for det samlede grundstofindhold. Derfor anbefales mikro-
bølge- eller højtryksforaskning under kraftige oxidative betingelser.
Man skal være meget omhyggelig med den komplette og reproducer-
bare konvertering af grundstofferne til de tilsvarende hydrider.
Dannelsen af arsenhydrid i saltsyreopløsning med NaBH
4afhænger af
arsenets oxidationstrin (As III: hurtig dannelse, As V: mere langvarig
dannelse). For at undgå tab af følsomhed vedrørende bestemmelse af
As V med flowinjektion som følge af den korte reaktionstid i dette
system skal As V reduceres til As III efter den oxidative dekompone-
ring. Kaliumiodid/ascorbinsyre eller cystein er egnet til det formål.
Blindprøver, kalibreringsopløsninger og prøveopløsninger skal
behandles på samme måde. Hvis man arbejder med et batchsystem,
kan begge arsen-specier bestemmes, uden at nøjagtigheden påvirkes.
På grund af den forsinkede dannelse af As V-hydrid skal kalibreringen
udføres ved integrering af toparealer. Apparatindstillingen skal opti-
meres. Det gasflow, der overfører hydridet til atomisatoren, er særlig
vigtigt og skal efterprøves.
2.4.6.Specifikke krav til kold flammeløs atomabsorptionsspektrometri
Kold flammeløs spektrometri anvendes kun til kviksølv. På grund af
fordampning og adsorptionstab af frit kviksølv skal man være særdeles
omhyggelig under hele analysen. Man skal med omhu undgå kontami-
nering på grund af reagenser eller miljø.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 17
▼B
Organiske forbindelser, der indeholder kviksølv, kræver oxidativ
dekomponering, for at korrekte resultater for det samlede kviksølvind-
hold kan opnås. Til dekomponeringen skal man anvende forseglede
systemer med mikrobølge- eller højtryksforaskning. Man skal være
særligt omhyggelig med at rense udstyr, der har været i kontakt med
kviksølv.
Der er fordele ved at arbejde med flowinjektion. Ved forholdsvis lave
beslutningsgrænser anbefales adsorption af frit kviksølv på guld-/
platin-adsorber efterfulgt af termiskdesorption. Det sk al undgås, at
adsorberen eller cellen kommer i kontakt med vand, da det vil forstyrre
målingen.
2.4.7.Specifikke krav til induktivt koblet plasma-atomemissionsspek-
trometri (ICP-AES)
Induktivt koblet plasma-atomemissionsspektrometri (10) er en metode,
der gør det muligt at måle flere forskellige grundstoffer samtidig. For
at anvende ICP-AES skal prøverne først foraskes til dekomponerede
organiske matrixer. Man skal anvende forseglede systemer med mikro-
bølge- eller højtryksforaskning. Apparatkalibrering og valg af grundstof
eller bølgelængde er afgørende for en ICP-AES-analyses effektivitet.
For at kalibrere apparaturet er det ved lineære kalibreringskurver
normalt nødvendigt at måle kalibreringsopløsninger af kun fire koncen-
trationer, fordi ICP-AES-kalibreringskurver generelt er lineære over fire
til seks forskellige koncentrationer. Kalibrering af ICP-AES-systemet
skal normal udføres med en standard med flere grundstoffer, som skal
forbehandles i en opløsning, som indeholder samme syrekoncentration
som den opløsning, der skal måles. Grundstofkoncentrationerne skal
efterprøves med hensyn til den lineære kurve.
Valget af bølgelængder til måling af emissionen fra analysanden skal
være relevant for koncentrationerne af de grundstoffer, der skal
bestemmes. Hvis analysandkoncentrationen falder uden for en emissi-
onslinjes måleområde, skal der anvendes en anden emissionslinje. I
første omgang skal den mest følsomme emissionslinje (uden interfe-
rens) vælges, dernæst en mindre følsom linje. Hvis man arbejder på
eller nær ved detektionsgrænsen, er den mest følsomme linje for den
pågældende analysand normalt det bedste valg. Spektral interferens og
baggrundsinterferens forårsager store problemer for ICP-AES. Mulige
interferenser er f.eks. simpel baggrundsforskydning, hældende
baggrundsforskydning, direkte spektral overlapning og kompleks
baggrundsforskydning. Hver af disse interferenser har sine egne årsager
og afhjælpningsmuligheder. Afhængigt af matrixerne skal der anvendes
interferenskorrektion og optimering af parametre. Nogle interferenser
kan undgås ved fortynding eller ved tilpasning af matrixerne. Ved hver
analyseret batch af analyserede klargjorte prøver skal referencemateriale
eller materiale med tilsætning af analysand samt blindmateriale
behandles på samme måde som de klargjorte prøver. Standarden skal
efterprøves for evt. skred efter ti prøver. Alle reagenser og plasmagas
skal være af den størst mulige renhed.
2.4.8.Specifikke krav til induktivt koblet massespektrometri (ICP-
MS)(11)
Ved bestemmelse af sporstoffer af middelstor atommasse, f.eks. chrom,
kobber og nikkel, kan der forekomme kraftig interferens fra andre
isobar- og polyatomarioner. Det kan kun imødegås, hvis der kan
anvendes en opløsningsevne på mindst 7000-8 000. Problemerne i
forbindelse med MS-metoder omfatter også apparatskred, matrixeffekter
og molekylarioninterferens (m/z < 80). Der kræves flere interne stan-
darder, som dækker det samme masseinterval som de grundstoffer, der
skal bestemmes, for at korrigere for apparatskred og matrixeffekter.
Det organiske stof i prøver dekomponeres fuldstændigt, før der fore-
tages målinger med ICP-MS. Som ved AAS skal flygtige grundstoffer,
f.eks. jod, efter foraskning i forseglede kuvetter overføres til et stabilt
oxidationstrin. De værste interferensresultater skyldes molekylario-
nkombination af argon (plasmagas), hydrogen, carbon, nitrogen og
oxygen (opløsningssyrer, urenheder i plasmagas og indblandede atmo-
sfæriske luftarter) samt prøvematrixen. For at undgå interferens skal
der anvendes komplet foraskning, baggrundsmålinger, relevant valg af
analysemasse, evt. kombineret med mindre hyppig forekomst (lavere
detektionsgrænse), og af opløsningssyrer, f.eks. salpetersyre.
For de grundstoffer, der skal bestemmes, skal interferens imødegås ved
hjælp af relevant valg af specifikke analysemasser, herunder verifika-
tion af isotopforhold. Instrumentreaktion vedrørende Fano-faktorer skal
efterprøves for hver måling ved hjælp af interne standarder.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 18
▼B
3.VALIDERING
Validering skal godtgøre, at analysemetoden er i overensstemmelse med de
krav, der gælder for de relevante karakteristika for metodens ydeevne.
Forskellige kontrolformål forudsætter forskellige kategorier af metoder.
Følgende tabel viser, hvilke karakteristika for metodens ydeevne der skal verifi-
ceres for hvilke typer metoder.
Tabel 9
Klassificering af analysemetoder efter de karakteristika, der skal bestemmes
Detektions-
grænse
CCβBeslut-
nings-
grænse
CCαKorrekthe-
d/genfin-
delsePræcisionSelekti-
vitet/speci-
ficitetAnvendel-
sesområde/
robusthed/
stabilitet
Kvalitative
metoderS+–––++
C++––++
Kvalitative
metoderS+––+++
C++++++
S = screeningsmetoder; C = verifikationsmetoder; + = obligatorisk bestemmelse.
3.1. VALIDERINGSPROCEDURER
I dette kapitel findes der eksempler på og/eller referencer til procedurer for vali-
dering af analysemetoder. Der kan anvendes andre procedurer at vise, at
analysemetoden er i overensstemmelse med kriterierne for karakteristika for
metodens ydeevne, forudsat at de giver samme informationsniveau og -kvalitet.
Validering kan endvidere ske ved at gennemføre en laboratoriesammenligning,
f.eks. som fastlagt af Codex Alimentarius, ISO eller IUPAC (12), eller ifølge
alternative metoder, f.eks. enkeltlaboratorieundersøgelser eller validering på ét
laboratorium (13)(14). I dette afsnit fokuseres der på enkeltlaboratorieundersø-
gelser (eller validering på ét laboratorium) ved hjælp af en trinvis
fremgangsmåde. Fremgangsmåden omfatter:
1) en række fælles karakteristika for metodens ydeevne, der er uafhængige af
den anvendte valideringsmodel
2) mere specifikke modelafhængige procedurer, jf. tabel 10.
Tabel 10
Modelafhængige og modeluafhængige resultatparametre
Validering
Modeluafhængige resultatparametre Modelafhængige resultatparametre
Fælles karakteristika for meto-
dens ydeevne (3.1.1)Konventionel valideringspro-
cedure (3.1.2)Procedure med validering på ét
laboratorium (3.1.3)
Specificitet Genfindelse Genfindelse
Korrekthed Repeterbarhed Repeterbarhed
Robusthed (mindre ændringer) Intern reproducerbarhed Intern reproducerbarhed
Stabilitet Reproducerbarhed Reproducerbarhed
Beslutningsgrænse (CC α) Beslutningsgrænse (CC α)
Detektionsevne (CC β) Detektionsevne (CC β)
Kalibreringskurver KalibreringskurverRobusthed (større ændringer) Robusthed
3.1.1.Modeluafhængige karakteristika for metodens ydeevne
Uanset hvilken valideringsprocedure der vælges, skal nedenstående
karakteristika for metodens ydeevne bestemmes. For at minimere
arbejdsbyrden kan der anvendes en omhyggeligt udformet og statistisk2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 19
▼B
velfunderet procedure til at kombinere forsøg, der er gennemført med
henblikpå at bestemme forsk ellige parametre.
3.1.1.1. Specificitet
For analysemetoder er det vigtigt, at de kan skelne mellem analysanden
og nærtbeslægtede stoffer (isomerer, metabolitter, nedbrydningspro-
dukter, endogene stoffer, matrixkomponenter osv.). Det er nødvendigt
med to procedurer til at efterprøve for interferens.
Derfor skal der vælges potentielt interfererende stoffer, og relevante
blindprøver skal analyseres for at påvise forekomsten af mulige interfe-
renser og for at vurdere virkningen af interferenserne.
— Der vælges en række kemisk beslægtede forbindelser (metabolitter,
derivater osv.) eller stoffer, der kan forventes at forekomme i
kombination med den pågældende forbindelse, som måske fore-
kommer i prøverne.
— Et passende antal repræsentative blindprøver analyseres (n ≥20),
og der tjekkes for eventuelle interferenser (signaler, toppe, ionspor)
i det pågældende område, hvor analysanden forventes at eluere.
— Repræsentative blindprøver skal dernæst spikes til en relevant
koncentration med stoffer, der kan forventes at interferere med iden-
tifikationen og/eller den kvantitative bestemmelse af analysanden.
— Efter analysen undersøges det, om
— forekomsten kan føre til en falsk identifikation
— identifikationen af analysanden hindres af forekomsten af en
eller flere interferenser, eller
— den kvantitative bestemmelse påvirkes i betydelig grad.
3.1.1.2. Korrekthed
Det beskrives i dette afsnit, hvordan korrekthed (der er et element i
nøjagtigheden) bestemmes. Korrekthed kan kun fastlægges ved hjælp
af certificeret referencemateriale (CRM). Et CRM kan altid anvendes,
hvis det er til rådighed. Proceduren er nærmere beskrevet i ISO 5725-
4 (5). Et eksempel:
— Seks replikater af det pågældende CRM analyseres i overensstem-
melse med metodens prøvningsvejledning.
— Koncentrationen af den analysand, der forekommer i alle replikat-
prøverne, bestemmes.
— Der foretages en beregning af gennemsnit, standardafvigelse og
variationskoefficient (%) i de pågældende koncentrationer.
— Korrektheden beregnes ved at dividere den påviste gennemsnitskon-
centration med den certificerede værdi (målt som koncentration) og
gange med 100 for at udtrykke resultatet som en procentdel:
korrekthed (%) = påvist gennemsnitskoncentration korrigeret for
genfindelse × 100/certificeret værdi.
Hvis der ikke er et CRM til rådighed, kan genfindelse — i stedet for
korrektheden — bestemmes som beskrevet i punkt 4.1.2.1.
3.1.1.3. Anvendelsesområde/robusthed (mindre ændringer)
Ved sådanne prøvninger indfører laboratoriet forsætligt mindre, forven-
telige variationer, og virkningerne observeres.
Der skal gennemføres forundersøgelser ved at udvælge faktorer fra
forbehandlingen af prøver, rensningen og analysen, som evt. kan
påvirke måleresultaterne. Det kan være faktorer som person, reagen-
sernes kilde og alder, opløsningsmidler, standarder og prøveekstrakter,
opvarmningstrin, temperatur, pH-værdi og mange andre faktorer, der
kan forekomme i laboratoriet. Faktorerne bør modificeres i et omfang,
der stemmer overens med afvigelser, der normalt forekommer i labora-
torier.
— Mulige faktorer, der kan påvirke resultaterne, identificeres.
— De enkelte faktorer modificeres en smule.
— Der gennemføres en robusthedstest med anvendelse af Youden-
proceduren (15) (16). (Andre godkendte metoder kan anvendes på
dette punkt. Youden-proceduren minimerer dog den krævede tid og
indsats). Youden-proceduren er en fraktionsfaktormodel. Interakti-
oner mellem de forskellige faktorer kan ikke påvises.
— Hvis det konstateres, at en faktor påvirker måleresultaterne betyde-
ligt, gennemføres yderligere forsøg for at afgøre grænserne for,
hvornår faktoren kan accepteres.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 20
▼B
— Faktorer, der påvirker resultaterne betydeligt, bør klart angives i
metodeprotokollen.
Grundidéen er ikke at undersøge en forandring ad gangen, men at
indføre flere variationer samtidig. Eksempel: Lad A, B, C, D, E, F, G
stå for de nominelle værdier af syv forskellige faktorer, der kan påvirke
resultaterne, hvis deres nominelle værdier ændres en smule. Lad deres
alternative værdier være betegnet ved de tilsvarende små bogstaver, a,
b, c, d, e, f og g. Det giver 27eller 128 forskellige mulige kombinati-
oner.
Der kan vælges otte kombinationer, hvor der er ligevægt mellem store
og små bogstaver (tabel 11). Der skal da foretages otte bestemmelser,
hvor der anvendes en kombination af de valgte faktorer (A-G). Resulta-
terne af bestemmelserne er vist i tabel 11 som S-Z.
Tabel 11
Forsøgsmodel for prøvning af robusthed (mindre ændringer)
Faktorværdi
FKombination af bestemmelser
12345678
A / a AAAAa a a a
B / b BBbBBBbb
C / c CcCcCcCc
D / d DDddddDD
E/e E e E e e E e E
F / f FffFFffF
G/g G g g G g G G g
Observeret
resultat RSTUV WXYZ
Angående beregninger: Se eksempler på prøvning af robusthed i punkt 3.3.
3.1.1.4. Stabilitet
Man har observeret, at utilstrækkelig stabilitet hos analysanden eller
matrixkomponenterne i prøven under opbevaring eller analyse kan
medføre betydelige afvigelser mellem analyseresultaterne. Endvidere
bør kalibreringsstandardens stabilitet efterprøves. Almindeligvis er
karakteristika for en analysands stabilitet under diverse opbevaringsfor-
hold kendte. Måling af opbevaringsforhold skal udgøre en del af det
normale laboratorieakkrediteringssystem. Hvis de ikke er kendte, gives
i det følgende et eksempel på, hvordan stabiliteten kan bestemmes.
Analysandens stabilitet i opløsning— Friske stamopløsninger til opbevaring af analysanden/analysanderne
laves, og de fortyndes som angivet i prøvningsvejledningen til
tilstrækkelige delprøver (f.eks. 40) af hver udvalgt koncentration
(omkring minimumsgrænserne for metodens ydeevne for stoffer,
der ikke er fastsat et tilladt niveau for, eller omkring det tilladte
niveau for andre stoffer). Begge analysandopløsninger, der anvendes
til tilsætning og i den endelige analyseopløsning, laves, og det
samme gælder evt. andre opløsninger, der måtte være af interesse
(f.eks. derivatiserede standarder).
— Analysandindhold i den nylavede opløsning måles i overensstem-
melse med prøvningsvejledningen.
— Passende mængder kommes i egnede beholdere, der mærkes og
opbevares ifølge planen:
Tabel 12
Plan for bestemmelse af en analysands stabilitet i opløsning
–2 0º C +4º C +2 0º C
Mørke 10 delprøver 10 delprøver 10 delprøver
Lys 10 delprøver2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 21
▼B
— Der kan vælges en opbevaringstid på 1, 2, 3 og 4 uger eller om
nødvendigt længere, f.eks. indtil de første nedbrydningstegn kan
observeres ved identifikation og/eller kvantitativ bestemmelse.
Maksimal opbevaringstid og optimale opbevaringsforhold regi-
streres.
— Beregningen af koncentrationen af analysanden/analysanderne i hver
delprøve bør foretages ved at lade den på analysetidspunktet nyla-
vede analysandopløsning være 100 %.
Resterende analysand (%) = Ci × 100/Cfresh
Ci= koncentration på det givne tidspunkt
Cfresh= koncentration i nylavet opløsning.
Analysandens/analysandernes stabilitet i matrix
— Om muligt anvendes naturlige prøver. Hvis der ikke er naturligt
materiale til rådighed, anvendes matrix tilsat analysanden.
— Hvis der er naturligt materiale til rådighed, bestemmes koncentrati-
onen i materialet, mens materialet endnu er nyt. Yderligere
delprøver af materialet kan udtages efter 1, 2, 4 og 20 uger, og
koncentrationerne bestemmes. Vævet opbevares ved - 20 ºC ellerderunder, hvis det kræves.
— Hvis der ikke er naturligt materiale til rådighed, tages noget blind-
materiale, der homogeniseres. Materialet deles i fem delprøver.
Hver delprøve tilsættes analysanden, som helst skal laves i en lille
mængde i vandig opløsning. Den ene delprøve analyseres straks. De
resterende delprøver opbevares ved - 20 ºC eller derunder, hvis det
kræves, og de analyseres efter 1, 2, 4 og 20 uger.
3.1.1.5. Kalibreringskurver
Hvis kalibreringskurver anvendes til kvantitativ bestemmelse, gælder
følgende:
— Der bør anvendes mindst fem niveauer (inklusive nul) til kurven.
— Kurvens måleområde beskrives.
— Kurvens matematiske formel og dataenes goodness-of-fit til kurven
beskrives.
— Acceptområder for kurvens parametre beskrives.
Hvis det er nødvendigt med seriel kalibrering baseret på en standardop-
løsning, skal der angives acceptable områder for de af
kalibreringskurvens parametre, der kan variere fra serie til serie.
3.1.2.Konventionelle valideringsprocedurer
Beregning af parametrene ifølge konventionelle metoder forudsætter, at
der gennemføres en række enkeltforsøg. Hvert enkelt karakteristikum
for metodens ydeevne skal bestemmes for alle større forandringer (jf.
punktet om anvendelsesområde/robusthed). Ved multianalysandmetoder
kan flere analysander analyseres samtidig, hvis blot man forinden
udelukker evt. relevante interferenser. Adskillige karakteristika for
metodens ydeevne kan bestemmes på lignende måde. For at minimere
arbejdsbyrden anbefales det derfor, at forsøg i så høj grad som muligt
kombineres (f.eks. repeterbarhed og intern reproducerbarhed med speci-
ficitet, analyse af blindprøver for at bestemme beslutningsgrænsen og
test for specificitet).
3.1.2.1. Genfindelse
Hvis der ikke er CRM til rådighed, skal genfindelsen bestemmes ved
forsøg, hvor der anvendes matrixblindprøve tilsat analysanden, f.eks.
ifølge følgende fremgangsmåde:
— 18 delprøver af blindmateriale vælges og opdeles i tre grupper a
seks delprøver, som hver tilsættes henholdsvis 1, 1½ og 2 gange
minimumsgrænsen for metodens ydeevne eller ½, 1 og 1½ gange
det tilladte niveau.
— Prøverne analyseres, og koncentrationen i de enkelte prøver
beregnes.
— Ved hjælp af nedenstående ligning beregnes genfindelsen for hver
enkelt prøve.
— Den gennemsnitlige genfindelse og CV fra de seks resultater fra
hver gruppe beregnes.
— % genfindelse = 100 × målt indhold/tilsætningsniveau.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 22
▼B
Denne konventionelle metode til bestemmelse af genfindelse er en
variant af metoden med standardaddition (jf. punkt 3.5), hvis
— prøven betragtes som en blindprøve i stedet for en prøve, der skal
analyseres
— det antages, at indhold (1) og genfindelse (2) er ens for de to analy-
seprøver
— de klargjorte prøvers masse er ens, og analyseprøveekstrakterne har
samme rumfylde
— mængden af den kalibreringsstandard, der tilsættes den anden analy-
seprøve (med tilsætning), betegnes xADD.( xADD=ρA.VA)
— x1 er den målte værdi for blindprøven, og x2 er den målte værdi for
den anden analyseprøve (med tilsætning),
— da er % genfindelse = 100 (x2-x1)/xADD.
Hvis en af disse betingelser ikke (eller formodes ikke at) skulle
opfyldes, skal man gennemføre hele proceduren til bestemmelse af
genfindelsen ved hjælp af metoden med standardaddition (jf. punkt 3.5).
3.1.2.2. Repeterbarhed
— Der laves en række identiske matrixprøver, som tilsættes analy-
sanden, så koncentrationerne kommer op på 1, 1½ og 2 gange
minimumsgrænsen for metodens ydeevne eller ½, 1 og 1½ gange
det tilladte niveau.
— På hvert niveau gennemføres analysen med mindst seks replikater.
— Prøverne analyseres.— Den påviste koncentration i hver prøve beregnes.— Der foretages en beregning af gennemsnitskoncentration, standardaf-
vigelse og variationskoefficient (%) i prøverne med tilsætning.
— Ovenstående trin gentages ved mindst to andre lejligheder.
— Gennemsnitskoncentrationer og CV for alle prøver med tilsætning
beregnes.
3.1.2.3. Intern reproducerbarhed
— Der laves en række prøver af specificeret prøvemateriale (identiske
eller forskellige matrixer), som tilsættes analysanden/analysanderne,
så koncentrationerne kommer op på 1, 1½ og 2 gange minimums-
grænsen eller ½, 1 og 1½ gange det tilladte niveau.
— På hvert niveau gennemføres analysen med mindst seks replikater.— Ovenstående trin gentages ved mindst to andre lejligheder med
forskellige personer og forskellige miljøbetingelser, f.eks. forskel-
lige batcher af reagenser, opløsningsmidler osv., forskellige
rumtemperaturer, forskellige apparater osv. om muligt.
— Prøverne analyseres.— Den påviste koncentration i hver prøve beregnes.
— Der foretages en beregning af gennemsnitskoncentration, standardaf-
vigelse og variationskoefficient (%) i prøverne med tilsætning.
3.1.2.4. Reproducerbarhed
Hvis reproducerbarhed skal verificeres, bør laboratorierne deltage i
metodeafprøvninger i overensstemmelse med ISO 5725-2 (5).
3.1.2.5. Beslutningsgrænse (CC α)
Beslutningsgrænsen fastlægges i overensstemmelse med kravene til
identifikation eller til identifikation plus kvantitativ bestemmelse, jf.
»Kriterier for metodens ydeevne og andre krav til analysemetoder«
(del 2).
For stoffer, der ikke er fastsat et tilladt niveau for, kan CC αfastlægges
— enten ved kalibreringskurveproceduren ifølge ISO 11843 (17) (hvor
den betegnes som kritisk værdi af nettotilstandsvariablen). I så fald
skal der anvendes blindmateriale, der tilsættes analysand til og overminimumsgrænsen for metodens ydeevne i lige store spring.
Prøverne analyseres. Efter identifikation plottes signalet mod den
tilsatte koncentration. Beslutningsgrænsen er lig med den modsva-
rende koncentration ved y-skæringspunktet plus 2,33 gange2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 23
(1) »Indhold«: Den massefraktion af prøvens indhold af analysand, som forekommer i det
endelige ekstrakt.
(2) »Genfindelse« (her): Den massefraktion af den tilsatte analysand, som forekommer i
det endelige ekstrakt. I resten af bilaget antages det, at indhold er lig med genfindelse,
og derfor anvendes kun udtrykket »genfindelse«.
▼B
skæringspunktets interne reproducerbarheds standardafvigelse. Dette
gælder kun for kvantitative assays ( α=1% )
— eller ved analyse af mindst 20 blindmaterialer pr. matrix med
henblikpå at k unne beregne signal-støj-forholdet i det tidsinterval,
hvor analysanden forventes. Som beslutningsgrænse kan anvendes
tre gange signal-støj-forholdet. Dette gælder for kvantitative og
kvalitative assays.
For stoffer, der er fastsat et tilladt niveau for, kan CC αfastlægges
— enten ved kalibreringskurveproceduren ifølge ISO 11843 (17) (hvor
den betegnes som kritisk værdi af nettotilstandsvariablen). I så fald
skal der anvendes blindmateriale, der tilsættes analysand til omkring
det tilladte niveau i lige store spring. Prøverne analyseres. Efter
identifikation plottes signalet mod den tilsatte koncentration. Beslut-
ningsgrænsen ( α= 5 %) er lig med den modsvarende koncentration
ved det tilladte niveau plus 1,64 gange den interne reproducerbar-
heds standardafvigelse
— eller ved analyse af mindst 20 blindmaterialer pr. matrix tilsat
analysanden/analysanderne på det tilladte niveau. Beslutnings-
grænsen ( α= 5 %) er lig med koncentrationen ved det tilladte
niveau plus 1,64 gange den modsvarende standardafvigelse.
Jf. også artikel 5 og punkt 3.2.
3.1.2.6. Detektionsevne (CCß)
Detektionsevnen bør fastlægges i overensstemmelse med kravene til
screening, til identifikation eller til identifikation plus kvantitativ
bestemmelse, jf. del 2.
For stoffer, der ikke er fastsat et tilladt niveau for, kan CCß fastlægges
— ved kalibreringskurveproceduren ifølge ISO 11843 (17) (hvor den
betegnes som mindste påviselige værdi af nettotilstandsvariablen). I
så fald skal der anvendes repræsentativt blindmateriale, der tilsættes
analysand til og under minimumsgrænsen for metodens ydeevne i
lige store spring. Prøverne analyseres. Efter identifikation plottes
signalet mod den tilsatte koncentration. Detektionsevnen (ß = 5 %)
er lig med den modsvarende koncentration ved beslutningsgrænsen
plus 1,64 gange det gennemsnitlige målte indholds interne reprodu-
cerbarheds standardafvigelse
— ved analyse af mindst 20 blindmaterialer pr. matrix tilsat analy-
sanden/analysanderne på beslutningsgrænsen. Prøverne analyseres,
og analysanderne identificeres. Detektionsevnen (ß = 5 %) er lig
med beslutningsgrænsens værdi plus 1,64 gange det målte indholds
interne reproducerbarheds standardafvigelse.
— Hvis der ikke er kvantitative resultater til rådighed, kan detektions-
evnen bestemmes ved undersøgelse af blindmateriale med tilsætning
på og over beslutningsgrænsen. I så fald er metodens detektionsevne
lig med koncentrationsniveauet, hvor der kun resterer ≤5 % falsk
overensstemmende resultater. Derfor skal der gennemføres mindst
20 undersøgelser for mindst ét koncentrationsniveau for at sikre et
pålideligt grundlag for bestemmelsen.
For stoffer, der er fastsat et tilladt niveau for, kan CCß fastlægges
— enten ved kalibreringskurveproceduren ifølge ISO 11843 (17) (hvor
den betegnes som mindste påviselige værdi af nettotilstandsvari-
ablen). I så fald skal der anvendes repræsentativt blindmateriale,
der tilsættes analysand til omkring det tilladte niveau i lige store
spring. Prøverne analyseres, og analysanden/analysanderne identifi-
ceres. Der foretages en beregning af det gennemsnitlige målte
indholds standardafvigelse ved beslutningsgrænsen. Detektionsevnen
(ß = 5 %) er lig med den modsvarende koncentration ved beslut-
ningsgrænsens værdi plus 1,64 gange den internereproducerbarheds standardafvigelse
— eller ved analyse af mindst 20 blindmaterialer pr. matrix tilsat
analysanden/analysanderne på beslutningsgrænsen. Detektionsevnen
(ß = 5 %) er lig med beslutningsgrænsens værdi plus 1,64 gange
den modsvarende standardafvigelse.
Jf. også punkt 3.2.
3.1.2.7. Robusthed (større ændringer)
Analysemetoden bør afprøves under forskellige forsøgsbetingelser,
f.eks. med forskellige specier, forskellige matrixer eller forskellige
prøveudtagningsforhold. Det bør være større ændringer, der indføres.
Betydningen af ændringerne kan vurderes, f.eks. ved hjælp af Youden-
proceduren (15) (16). Alle karakteristika for metodens ydeevne bør2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 24
▼B
bestemmes for alle større ændringer, for hvilke det er godtgjort, at de
har betydelig virkning på assayets resultater.
3.1.3.Validering ifølge alternative modeller
Hvis der anvendes alternative valideringsprocedurer, skal den tilgrund-
liggende model og fremgangsmåde samt de respektive forudsætninger,
antagelser og formler beskrives i valideringsprotokollen, eller der skal
i det mindste opgives referencer vedrørende deres tilgængelighed. I det
følgende gives der et eksempel på en alternativ procedure. Hvis man
f.eks. anvender modellen med validering på ét laboratorium, bestemmes
karakteristika for metodens ydeevne på en måde, der gør det muligt at
validere under hensyntagen til større ændringer inden for samme valide-
ringsprocedure. Der skal derfor udarbejdes en forsøgsplan for
valideringen.
3.1.3.1. Forsøgsplan
Der skal udarbejdes en forsøgsplan under hensyntagen til, hvor mange
forskellige specier og faktorer undersøgelsen omfatter. Første trin i den
samlede valideringsprocedure skal derfor være, at man betragter de
prøvepopulationer, der fremover vil blive analyseret i laboratoriet, med
henblik på at udvælge de vigtigste specier og de faktorer, der evt. kan
påvirke måleresultaterne. Dernæst skal koncentrationsintervallet vælges
under hensyntagen til formålet afhængigt af det relevante niveau.
Eksempel
— Flere analysander kan undersøges på én gang med den analyseme-
tode, der valideres.
— Der er blevet identificeret to varianter (A og B) af hovedfaktoren.
Hovedfaktorer danner det grundlag, som faktorniveauerne kombi-
neres ud fra. Hovedfaktorerne kan omfatte faktorer som specie og
matrix. I dette eksempel var hovedfaktoren varieret på to niveauer,
dvs. to forskellige specier (specie A og B) blev undersøgt. Generelt
er det muligt at variere hovedfaktorerne på mere end to niveauer,
hvilket blot øger antallet af analyser, der skal gennemføres.
— De udvalgte faktorer skal varieres på to niveauer (angivet som enten
+ eller -).
Tabel 13
Eksempler på faktorer, der anses for vigtige for en valideringsprocedure
Dyrets køn (faktor 1)
Race (faktor 2)Transportforhold (faktor 3)
Opbevaringsforhold (faktor 4)
Prøvens friskhed (faktor 5)Opfedningsvilkår (faktor 6)
Forskellige personer med forskelligt erfaringsniveau (faktor 7)
Tabel 14
Mulig forsøgsplan for ovenstående eksempel
Specie Faktor 1 Faktor 2 Faktor 3 Faktor 4 Faktor 5 Faktor 6 Faktor 7Prøve-
nummer
A ++++–+– 1
A+ + – – + – – 2
A +–+–––+ 3
A +––++++ 4
A– + + – + + + 5
A –+–+––+ 6
A ––+++–– 7
A –––––+– 8B +++++–+ 9
B+ + – – – + + 1 02002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 25
▼B
Specie Faktor 1 Faktor 2 Faktor 3 Faktor 4 Faktor 5 Faktor 6 Faktor 7Prøve-
nummer
B +–+–++–1 1
B+ – – + – – – 1 2
B –++––––1 3
B –+–+++–1 4
B– – + + – + + 1 5B ––––+–+ 1 6
Da hver prøve (hver kombination af faktorniveau) skal tilsættes fire
forskellige koncentrationer omkring det relevante niveau, og da der
skal analyseres én blindprøve for hvert niveau, skal der gennemføres
5 × 16 = 80 analyser i hele valideringsforsøget.
Af disse 80 målinger kan man beregne følgende (13) (14):Genfindelse
— repeterbarhed pr. koncentrationsniveau (s
ir)
— intern reproducerbarhed pr. koncentrationsniveau (siR)
— beslutningsgrænse (CC α)
— detektionsevne (CCß)— effektkurve (ß-fejl-ratio versus koncentration, jf. punkt 3.1.3.2)— robusthed ved større ændringer; robusthed ved mindre ændringer
kan bestemmes ifølge punkt 3.1.1.3
— 16 prøverelaterede kalibreringskurver— en generel kalibreringskurve— den generelle kalibreringskurves forventningsinterval— afvigelser, der kan tilskrives matrix (s
mat)
— afvigelser, der kan tilskrives kørsler (srun)
— de enkelte faktorers betydning for måleresultaterne.
Med disse karakteristika kan niveauet for metodens ydeevne vurderes
under ét, da ikke blot de enkelte faktorers påvirkning, men også de rele-
vante kombinationer af faktorerne undersøges. Ved hjælp af denne
forsøgsplan kan man afgøre, om en af de udvalgte faktorer skal
udelukkes fra den generelle kalibreringskurve, fordi den afviger betyde-
ligt fra de andre faktorers standardafvigelser.
3.1.3.2. Effektkurve
Effektkurven giver oplysninger om metodens detektionsevne inden for
det valgte koncentrationsinterval. Den relaterer til risikoen for ß-fejl
ved anvendelse af den metode, der undersøges. Med effektkurven kan
man beregne detektionsevnen for de respektive metodekategorier
(screening, verifikation) eller -typer (kvalitative eller kvantitative) for
en given ß-fejl (f.eks. 5 %).2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 26
▼B
Figur 1
Effektkurve
Figur 1 viser et eksempel på grafisk fremstilling af en analysemetodes
detektionsevne (CCß). Ved den viste metode resterer der en risiko på
5 % for at træffe en falskbeslutning ved en k oncentration på 0,50 µg/
kg. Ved en koncentration på 0,55 µg/kg falder risikoen for at træffe en
falsknegativ beslutning til 1 %.
3.1.3.3. Reproducerbarhed
Bestemmelse af en metodes reproducerbarhed ved enkeltlaboratorieun-
dersøgelser (validering på ét laboratorium) forudsætter gentagen
deltagelse i en præstationsprøvning i overensstemmelse med ISO-
retningslinje 43-1 (3) og 43-2 (4). Laboratorierne kan selv vælge
metode, forudsat at metoden anvendes under rutinebetingelser. Labora-
toriets standardafvigelse kan anvendes til at bedømme metodens
reproducerbarhed.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 27
▼B
3.2. GRAFISK FREMSTILLING AF DE FORSKELLIGE ANALYSE-
GRÆNSER
Figur 2
Stoffer, der ikke er fastsat noget tilladt niveau for
2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 28
▼B
Figur 3
Stoffer, der er fastsat et tilladt niveau for
2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 29
▼B
3.3. EKSEMPEL PÅ BEREGNING AF ROBUSTHED VED MINDRE
ÆNDRINGER IFØLGE YOUDEN-PROCEDUREN (16)
Sammenligning af gennemsnit (A)
AA=Σ(Ai)/4
AB=Σ(Bi)/4
AC=Σ(Ci)/4
AD=Σ(Di)/4
AE=Σ(Ei)/4
AF=Σ(Fi)/4
AG=Σ(Gi)/4
Aa=Σ(ai)/4
Ab=Σ(bi)/4
Ac=Σ(ci)/4
Ad=Σ(di)/4
Ae=Σ(ei)/4
Af=Σ(fi)/4
Ag=Σ(gi)/4Gennemsnittene af de store bogstaver (AAtil AG) sammenlignes med gennem-
snittene af de tilsvarende små bogstaver (Aato Ag). Hvis en faktor har en virk-
ning, vil differensen blive betydeligt større end de øvrige faktorers differenser.
En robust metode bør ikke kunne påvirkes af forskelle, der næsten med
sikkerhed forekommer mellem laboratorier.
Hvis der ikke er nogen markante differenser, fås den mest realistiske måling af
tilfældigt forekommende fejl af de syv differenser.
Differenser (Di) Kvadrater af differenserne (Di2)
Da=A—a= Σ(Ai)–Σ(ai)
Db=B—b= Σ(Bi)–Σ(bi)
Dc=C—c= Σ(Ci)–Σ(ci)
Dd=D—d= Σ(Di)–Σ(di)
De=E—e= Σ(Ei)–Σ(ei)
Df=F—f= Σ(Fi)–Σ(fi)
Dg=G—g= Σ(Gi)–Σ(gi)Da2= værdi a
Db2= værdi b
Dc2= værdi c
Dd2= værdi d
De2= værdi e
Df2= værdi f
Dg2= værdi g
Standardafgivelse for differenserne Di(sDi)
Hvis sDier betydeligt større end standardafgivelsen for metoden udført under
interne reproducerbarhedsbetingelser, jf. ovenfor, er det en på forhånd givet
konklusion, at alle faktorer tilsammen påvirker resultatet, også selv om fakto-
rerne hvis for sig udviser en betydelig påvirkning, og at metoden ikke er
tilstrækkelig robust over for de pågældende ændringer.
3.4. EKSEMPLER PÅ BEREGNING I FORBINDELSE MED PROCEDUREN
MED VALIDERING PÅ ÉT LABORATORIUM
Eksempler og beregninger i forbindelse med protokollen for validering på ét
laboratorium som beskrevet under validering efter alternative modeller (punkt
3.1.3) (13) (14).
3.5. EKSEMPLER I FORBINDELSE MED METODEN MED STANDARD-
ADDITION
En klargjort prøve med indholdet T af analysanden opdeles i analyseprøverne 1
og 2 med en masse på henholdsvis m1og m2. Analyseprøve 2 tilsættes mængden
VAaf en opløsning med analysandkoncentrationen ρA. Der fås to ekstrakter af
analyseprøverne med de respektive mængder V1og V2efter metodens ekstrak-
tions- og purifikationstrin. Genfindelsen af analysanden antages at være rc. For
begge ekstrakter gennemføres et assay med en målemetode med følsomheden b,
der giver en analysereaktion på henholdsvis x1og x2.
Hvis det antages, at rc og b er ens for analysanden i den naturlige prøve og i
prøven med tilsætning, kan indholdet T beregnes som:
T=x1.V1.ρA.VA/(x2.V2.m1-x1.V1.m2)
Ved metoden kan genfindelsen rc bestemmes. Foruden nævnte assay tilsættes en
del af ekstraktet af analyseprøve 1 (mængde V3) en kendt mængde ρB.Baf
analysanden, og der gennemføres et assay. Analysereaktionen er x3, og genfin-
delsen er:2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 30
▼B
rc = x2.V1.V2.ρB.VB/[x3.V1.V3(T. m2+ρA.VA)-x2V2.T .m1(V3-VB)]
Endvidere kan følsomheden b beregnes som:b=x
1.V1/rc. T. m1
Alle betingelser for anvendelse og nærmere detaljer er beskrevet (18).
4.ANVENDTE FORKORTELSER
AAS atomabsorptionsspektrometri
AES atomemissionsspektrometri
AOAC-I Association of Official Analytical Chemists InternationalB bundet fraktion (immunoassays)CI kemisk ionisering
CRM certificeret referencemateriale
CV variationskoefficient2 D todimensionalDAD diodearray-detektion
DPASV differentialpuls anodiskstripping-voltametri
ECD elektroncapturedetektionEI elektronimpaktioniseringGC gaschromatografi
HPLC high performance-væskechromatografi
HPTLC high performance-tyndtlagschromatografiHRMS højtopløsende massespektrometriICP-AES induktivt koblet plasma-atomemissionsspektrometri
ICP-MS induktivt koblet plasma-massespektrometri
IR infrarødISO Den Internationale StandardiseringsorganisationLC væskechromatografi
LR(MS) lavtopløsende massespektrometri
MRPL minimumsgrænse for metodens ydeevneMS massespektrometrim/z masse/ladning-forhold
RF migration i forhold til opløsningsmiddelfronten (TLC)
RSDL laboratoriets relative standardafvigelseSIM måling af udvalgte ionerTLC tyndtlagschromatografi
UV ultraviolet lys
VIS synligt lys.
5.HENVISNINGER
(1) ISO 17025:1999 Generelle krav til prøvnings- og kalibreringslaborato-
riers kompetence
(2) ISO 3534-1:1993 Statistical Methods for quality control — Vol. 1:
Vocabulary and symbols
(3) ISO Guide 43-1:1997 Proficiency testing by interlaboratory compari-
sons — Part 1: Development and operation of proficiency testing
schemes
(4) ISO Guide 43-2:1997 Proficiency testing by interlaboratory compari-
sons — Part 2: Selection and use of proficiency testing schemes by
laboratory accreditation bodies
(5) ISO 5725:1994 Nøjagtighed (korrekthed og præcision) af målemetoder
og resultater — Del 1: Generelle principper og definitioner; ISO 5725-2
— Del 2: Grundlæggende metode til bestemmelse af repeterbarhed og
reproducerbarhed for en standardiseret målemetode — Del 4: Grund-
læggende metoder til bestemmelse af en standardiseret målemetodes
korrekthed2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 31
▼B
(6) ISO 78-2:1999 Chemistry — Layouts for standards — Part 2: Methods
of chemical analysis
(7) W.G. de Ruig and J.M. Weseman: »A new approach to confirmation by
infrared spectrometry«. J. Chemometrics 4 (1990) 61-77.
(8) Se f.eks. May, T.W., Brumbaugh, W.G., 1982: »Matrix modifier and
L'vov platform for elimination of matrix interferences in the analysis
of fish tissues for lead by graphite furnace atomic absorption spectrom-
etry«. Analytical Chemistry 54(7):1032-1037 (90353)
(9) C. Minoia, S. Caroli (eds.): »Applications of Zeeman Graphite Furnace
Atomic Absorption Spectrometry in the Chemical Laboratory and in
Toxicology«. Pergamon Press (Oxford), 1992, s. xxvi og 675
(10) A. Montaser, D. W. Golighty (eds.): »Inductively Coupled Plasmas in
Analytical Atomic Spectrometry«. VCH Publishers, Inc. (New York),
1992
(11) G. Holland, S. D. Tanner (eds.): »Plasma Source Mass Spectrometry
Developments and Applications«. The Royal Society of Chemistry,
1997, s. 329
(12) IUPAC (1995): »Protocol for the design, conduct and interpretation of
method-performance studies«. Pure & Applied Chem. 67, 331
(13) Jülicher, B., Gowik, P. and Uhlig, S. (1998): »Assessment of detection
methods in trace analysis by means of a statistically based in-house
validation concept«. Analyst, 120, 173
(14) Gowik, P., Jülicher, B. and Uhlig, S. (1998) »Multi-residue method for
non-steroidal anti-inflammatory drugs in plasma using high perfor-
mance liquid chromatography-photodiode-array detection. Method
description and comprehensive in-house validation«. J. Chromatogr.,
716, 221.
(15) OAC-I Peer Verified Methods, Policies and Procedures, 1993, AOAC
International, 2200 Wilson Blvd., Suite 400, Arlington, Virginia
22201-3301, USA.
(16) W.J. Youden; Steiner, E.H.: »Statistical Manual of the AOAC — Asso-
ciation of Official Analytical Chemists«. AOAC-I, Washington DC,
1975, s. 35 ff.
(17) ISO 11843:1997 Capability of detection — Part 1: Terms and defini-
tions — Part 2: Methodology in the linear calibration case
(18) R.W. Stephany & L.A. van Ginkel: »Yield or recovery: a world of
difference«. Proceedings 8th Euro Food Chem. Vienna, Austria,
September 18-20 (1995), Federation of European Chemical Societies,
Event 206, ISBN 3-900554-17X, s. 2-9.
(19) Rådets direktiv 71/354/EØF af 18. oktober 1971 om tilnærmelse af
medlemsstaternes lovgivning om enhederne for mål og vægt (EFT L
243 af 29.10.1971, s. 29)
(20) ISO 31-0:1992 Fysiske størrelser, måleenheder og symboler — Del 0:
Almindelige principper.2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 32
▼M1
BILAG II
Minimumsgrænser for metodens ydeevne
Stof og/eller metabolit Matrix MRPL
Chloramphenicol Kød
Æg 0,3 µg/kg
Mælk
Urin
Akvakulturprodukter
Honning
Medroxyprogesteronacetat Svinenyrefedt 1 µg/kg
Nitrofuranmetabolitter:
— Furazolidon Fjerkrækød 1 µg/kg for alle
— Furaltadon Akvakulturprodukter
— Nitrofurantoin
— Nitrofurazon2002D0657 — DA — 15.03.2003 — 001.001 — 33