1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDETS DIREKTIV 95/28/EF
af 24. oktober 1995
om brændbarheden af materialer, der benyttes ved den indvendige indretning af visse klasser af
motorkøretøjer
(EFT L 281 af 23.11.1995, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►A1Akt vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken
Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken
Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken
Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelseog tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæ-iske UnionL 236 33 23.9.2003
▼B
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDETS DIREKTIV 95/28/EF
af 24. oktober 1995
om brændbarheden af materialer, der benyttes ved den indvendige
indretning af visse klasser af motorkøretøjer
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION
HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles-
skab, særlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale
Udvalg (2),
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B(3), og
ud fra følgende betragtninger:
Det indre marked omfatter et område uden indre grænser med fri bevæ-
gelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital; der børvedtages foranstaltninger med henblikherpå;
de tekniske forskrifter, som visse køretøjsklasser skal opfylde i henhold
til national lovgivning, angår bl. a. brændbarheden af materialer, der
benyttes ved den indvendige indretning af visse klasser af motorkøre-
tøjer;
disse forskrifter er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat;der må derfor vedtages ensartede forskrifter i alle medlemsstater enten
som supplement til eller i stedet for de nugældende bestemmelser medsærlig henblikpå, at den EØF-typegodk endelsesprocedure, der erfastsat i Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 om tilnærmelse
af medlemsstaternes lovgivning om godkendelse af motordrevne køre-
tøjer og påhængskøretøjer dertil (
4), kan gennemføres yderligere;
dette direktiv er et af særdirektiverne vedrørende den EØF-typegodken-
delsesprocedure, der er fastsat i Rådets direktiv 70/156/EØF; derforgælder bestemmelserne i direktiv 70/156/EØF om køretøjssystemer,komponenter og separate tekniske enheder ved anvendelsen af dette
direktiv;
der bør henvises til Rådets direktiv 77/649/EØF (
5), som indeholder
fremgangsmåden for bestemmelse af sædets referencepunkt (»R-punktet«);
af hensyn til passagerernes sikkerhed og færdselssikkerheden er det
vigtigt, at de materialer, der benyttes ved den indvendige indretning af
bussers karrosseri, opfylder visse mindstekrav med henblik på at undgå
eller i det mindste forsinke udviklingen af flammer, således at passage-rerne kan nå at komme ud af køretøjet i tilfælde af brand;
der bør indføres alternative fremgangsmåder for typegodkendelse af
køretøjer som systemer i henhold til dette direktiv, enten på grundlagaf afprøvning af brændbarheden af motorkøretøjernes indre materialer
eller på grundlag af en EØF-komponenttypegodkendelse for alt mate-
riale og/eller udstyr, såsom sæder, forhæng osv., der skal benyttes vedden indvendige indretning af køretøjerne, hvorved det skal efterprøves,1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 2
(1) EFT nr. C 154 af 19. 6. 1992, s. 4.
(2) EFT nr. C 332 af 16. 12. 1992, s. 12.
(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 29. oktober 1992 (EFT nr. C 305 af 23. 11.
1992, s. 109), Rådets fælles holdning af 8. december 1994 (endnu ikke
offentliggjort i Tidende) og Europa-Parlamentets afgørelse af 15. juni 1995(EFT nr. C 166 af 3. 7. 1995).
(
4) EFT nr. L 42 af 23. 2. 1970, s. 1. Direktivet er senest ændret ved Kommis-
sionens direktiv 93/81/EØF (EFT nr. L 264 af 23.10.1993, s. 49).
(5) EFT nr. L 267 af 19. 10. 1977, s. 1. Direktivet er senest ændret ved
Kommissionens direktiv 90/630/EØF (EFT nr. L 341 af 6.12.1990, s. 20).
▼B
om godkendte materialer og/eller godkendt udstyr er korrekt indbygget
—
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I dette direktiv forstås ved
— »køretøj« alle motorkøretøjer som defineret i artikel 2 i direktiv 70/
156/EØF,
— »komponent« en anordning som defineret i artikel 2 i direktiv 70/
156/EØF.
Artikel 2
Medlemsstaterne kan ikke nægte at meddele:
— EØF-typegodkendelse eller national typegodkendelse af et køretøj
eller nægte eller forbyde salg, registrering, ibrugtagning eller brugaf et køretøj af grunde, der vedrører brændbarheden af materialer,
der benyttes ved den indvendige indretning af karrosseriet
— EØF-typegodkendelse eller national typegodkendelse af en kompo-
nent, der benyttes ved den indvendige indretning af karrosseriet,
eller forbyde salg eller brug af den af grunde, der vedrører brænd-barheden af materialer, der benyttes ved køretøjets konstruktion
såfremt de relevante krav i bilag I, IV, V og VI til dette direktiv er
opfyldt.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør de nødvendige love og
administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest 18måneder efter dets vedtagelse. De underretter straks Kommissionenherom.
Fra den i stk. 1 nævnte dato kan medlemsstaterne ikke længere forbyde
den første ibrugtagning af køretøjer eller salg eller brug af kompo-
nenter, der opfylder kravene i dette direktiv.
Medlemsstaterne bringer disse bestemmelser i anvendelse 48 måneder
efter vedtagelsen af dette direktiv.
2. Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, skal de inde-
holde en henvisning til dette direktiv, eller de skal vedoffentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler
for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
Artikel 4
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 3
▼B
LISTE OVER BILAG
Bilag I: Anvendelsesområde, definitioner, ansøgning om EØF-typegodkendelse, tildeling af
EØF-typegodkendelse, specifikationer, typeændringer, produktionens overensstem-
melse, krav til indbygningen i køretøjet ... .................................
Tillæg: Model af EØF-typegodkendelsesmærket for komponenter ...............
Bilag II: Beskrivelser .. ........................................................
Tillæg 1: Beskrivelse (køretøj) ...........................................
Tillæg 2: Beskrivelse (komponent) . .......................................
Bilag III: Model af EØF-typegodkendelsesattester ... .................................
Tillæg 1: Typegodkendelsesattest (køretøj) .................................
Tillæg 2: Typegodkendelsesattest (komponent) .. ............................
Bilag IV: Afprøvning til bestemmelse af materialers horisontale forbrændingshastighed .....
Bilag V: Afprøvning til bestemmelse af materialers smelteegenskaber .. .................
Bilag VI: Afprøvning til bestemmelse af materialers vertikale forbrændingshastighed . ......1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 4
▼B
BILAG I
ANVENDELSESOMRÅDE, DEFINITIONER, ANSØGNING OM EØF-
TYPEGODKENDELSE, TILDELING AF EØF-TYPEGODKENDELSE,
SPECIFIKATIONER, TYPEÆNDRINGER, PRODUKTIONENS OVER-
ENSSTEMMELSE, KRAV TIL INDBYGNINGEN I KØRETØJET
1.Anvendelsesområde
Dette direktiv gælder for brændbarheden (antændelighed, forbrændin-
gshastighed og smelteegenskaber) af materialer, der benyttes indvendig
i køretøjer af klasse M3, som har plads til mere end 22 passagerer, og
som ikke er beregnet til stående passagerer og bykørsel (bybusser).
Medlemsstater, som inden den dato, der er nævnt i artikel 3, stk. 1,
tredje afsnit, havde en lovgivning for brændbarheden af materialer, der
benyttes indvendig i køretøjer af andre klasser end den ovenfor nævnte,
kan fortsat anvende denne lovgivning, forudsat at de anerkender type-
godkendelse af motorkøretøjer af andre klasser, som opfylder
betingelserne i dette direktiv.
2.Definitioner
I dette direktiv forstås ved:
2.1. »Godkendelse af et køretøj« godkendelse af en køretøjstype som defi-
neret i punkt 2.2 med hensyn til brændbarheden af de komponenter,
der benyttes i kabinen.
2.2. »Køretøjstype« en klasse af motordrevne køretøjer, der ikke frembyder
væsentlige forskelle med hensyn til:
2.2.1. de anordninger, såsom materialer, sæder, forhæng, skillevægge osv., der
benyttes i kabinen
2.2.2. massen af de benyttede anordninger, for så vidt de har indvirkning på
de i dette direktiv foreskrevne egenskaber
2.2.3. det ekstraudstyr eller de særlige indretningsmuligheder, der tilbydes, for
så vidt de ikke har nogen negativ indvirkning på de i dette direktiv
foreskrevne egenskaber.
2.3. »Godkendelse af en komponent« godkendelse af anordninger som mate-
rialer, sæder, forhæng, skillevægge osv.
2.4. »Komponenttype« komponenter, der ikke frembyder væsentlige
forskelle med hensyn til:
2.4.1. basismaterialerne (f.eks. uld, plastic, gummi, blandede materialer)2.4.2. hvad materialerne skal bruges til (polstring af sæder, foring af tag osv.)
2.4.3. fabrikantens typebeskrivelse
2.4.4. antallet af lag i tilfælde af kompositmateriale2.4.5. andre karakteristika, for så vidt de har en konstaterbar indvirkning på
de i dette direktiv foreskrevne egenskaber.
2.5. »Kabine« det rum, hvor passagererne opholder sig (herunder bar,
køkken, toilet osv.), afgrænset ved:
— taget
— gulvet
— sidevæggene
— dørene
— udvendige ruder
— den bageste skilleplade eller planet for bageste ryglænsbeslag— i førerens side af køretøjets vertikale midterplan i længderetningen:
det vertikale tværplan gennem førerens R-punkt som defineret i
bilag III til direktiv 77/649/EØF
— i modsatte side af køretøjets vertikale midterplan i længderetningen:
den forreste skilleplade.
2.6. »Sæde« en struktur, der — uanset om den er en integrerende del af
køretøjets struktur eller ej — er forsynet med betræk og beregnet til at
tjene som siddeplads for en voksen person. Udtrykket dækker både et
enkelt sæde eller en del af en bænk, som er beregnet til at tjene som
siddeplads for en voksen person.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 5
▼B
2.7. »Gruppe af sæder« enten et sæde af bænktypen eller sæder, som er
adskilte, men placeret ved siden af hinanden (dvs. med de forreste
forankringer for det ene sæde på linje med eller foran de bageste
forankringer og på linje med eller bagved de forreste forankringer for
det andet sæde), og som kan tjene som siddeplads for en eller flere
siddende voksne personer.
2.8. »Bænk« en struktur forsynet med betræk og beregnet til at tjene som
siddeplads for mere end én voksen person.
2.9. »Forbrændingshastighed« kvotienten for den brændte afstand målt i
henhold til bilag IV og/eller VI til dette direktiv og den tid, det tager
at brænde denne afstand. Udstrykkes i millimeter pr. minut.
2.10. »Kompositmateriale« et materiale bestående af flere lag materialer, der
er ens eller forskellige, og som er sammenpresset ved cementering,
limning, beklædning, svejsning osv.
Er forskellige materialer samlet punktvis (f.eks. ved sømme, hyppige
svejsepunkter, nitning), betragtes sådanne materialer ikke som kompo-
sitmaterialer.
2.11. »Udsat flade« den flade af et materiale, der vender ind mod kabinen,
når materialet er monteret på køretøjet.
2.12. »Polstring« den kombination af polster- og overfladematerialer, som
tilsammen udgør sædets hynde.
2.13. »Foring« materiale(r), som (tilsammen) udgør overfladebeklædning og
underlag på tag, væg eller gulv.
3.Ansøging om EØF-typegodkendelse af køretøjer
3.1. Ansøgningen om EØF-typegodkendelse af en køretøjstype i henhold til
artikel 3, stk. 4, i direktiv 70/156/EØF for så vidt angår brændbarheden
af de materialer, der benyttes i kabinen, indgives af køretøjets fabrikant.
3.2. En model af beskrivelsen er vist i bilag II, tillæg 1.3.3. Følgende skal forevises for den tekniske tjeneste, der foretager afprøv-
ningen med henblikpå typegodk endelse:
3.3.1. hvis det drejer sig om indretningskomponenter, der ikke er EØF-type-
godkendt: det i punkt 7.2, 7.3 og 7.4 anførte antal prøveemner af de
komponenter, der benyttes i køretøjerne, og som er repræsentative for
den type, der skal godkendes
3.3.2. hvis det drejer sig om indretningskomponenter, som allerede er type-
godkendt: typegodkendelserne — disse vedlægges ansøgningen om
typegodkendelse af køretøjet
3.3.3. et køretøj, der er repræsentativt for den type, der skal godkendes.
4.Ansøgning om EØF-typegodkendelse af komponenter
4.1. Ansøgningen om EØF-typegodkendelse af en komponent i henhold til
artikel 3, stk. 4, i direktiv 70/156/EØF, for så vidt angår de anvendte
materialers brændbarhed, indgives af fabrikanten.
4.2. En model af beskrivelsen er vist i bilag II, tillæg 2.4.3. Følgende skal forevises for den tekniske tjeneste, der foretager afprøv-
ningen med henblikpå typegodk endelse:
4.3.1. det i punkt 7.2, 7.3 og 7.4 anførte antal prøveemner — disse skal være
klart og uudsletteligt mærket med ansøgerens firmanavn eller -mærke
samt typeangivelse
4.3.2. for anordninger som sæder, forhæng, skillevægge osv.: de i punkt 4.3.1
anførte prøveemner samt én færdigopbygget anordning, som er i over-
ensstemmelse med ovennævnte.
5.Udstedelse af EØF-typegodkendelse
5.1. Hvis de gældende krav er opfyldt, udstedes EØF-typegodkendelse i
henhold til artikel 4, stk. 3, og i givet fald artikel 4, stk. 4, i direktiv
70/156/EØF.
5.2. En model af EØF-typegodkendelsesattesten er vist i5.2.1. bilag III, tillæg 1, for de ansøgninger, der er nævnt i punkt 3.15.2.2. bilag III, tillæg 2, for de ansøgninger, der er nævnt i punkt 4.1.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 6
▼B
5.3. Hver type køretøj og hver type komponent tildeles et godkendelses-
nummer i hehhold til bilag VII til direktiv 70/156/EØF. En
medlemsstat må ikke tildele en anden type køretøj eller komponent det
samme nummer.
6.Mærkning
6.1. Hver komponent, som svarer til en type, der er godkendt i henhold til
dette direktiv, forsynes med et EØF-typegodkendelsesmærke. Mærket
skal bestå af:
6.1.1. et rektangel omkring et lille »e«, efterfulgt af den tal- eller bogstavkom-
bination, der kendetegner den medlemsstat, som har udstedt
komponenttypegodkendelsen:
1 for Tyskland
2 for Frankrig
3 for Italien
4 for Nederlandene
5 for Sverige
6 for Belgien
7 for Ungarn
8 for Den Tjekkiske Republik
9 for Spanien
11 for Det Forenede Kongerige
12 for Østrig
13 for Luxembourg17 for Finland
18 for Danmark
20 for Polen21 for Portugal
23 for Grækenland
26 for Slovenien
27 for Slovakiet
29 for Estland
32 for Letland
36 for Litauen
CY for Cypern
IRL for IrlandMT for Malta
6.1.2. i nærheden af rektanglet:
6.1.2.1. de to cifre, der angiver serienummeret på den seneste større tekniske
ændring af direktiv …/…/EF pr. den dato, hvor komponenten blev
EØF-typegodkendt, efterfulgt af basisgodkendelsens nummer, jf. del 4
i det typegodkendelsesnummer, der er omtalt i bilag VII til direktiv
70/156/EØF — i dette direktiv er serienummeret 00 (direktivets oprin-
delige tekst)
6.1.2.2. symboler for den retning, hvori forbrændingshastigheden er blevet fast-
slået:
—
for vandret retning (bilag IV)
—
for lodret retning (bilag VI)1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 7
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼A1
▼B
▼B
—
 for vandret og lodret retning (bilag IV og VI)
6.1.2.3. symbolet
 til angivelse af, at komponenten er godkendt med hensyn
til smelteegenskaber (bilag V) og/eller symbolet
 til angivelse af, at
komponenten er godkendt som en færdigopbygget anordning
(»complete device«), som f.eks. sæder, skillevægge, bagagehylder osv.
6.2. Hvis sædet er godkendt som komponent, eller hvis hynden og ryggen
på et sæde eller en bænker bek lædt med det samme materiale, er det
tilstrækkeligt, at mærkets anbringes ét sted på hvert sæde eller hver
bænk.
6.3. Mærket fastgøres til komponenten, således at det er letlæseligt og
uudsletteligt, selv om komponenten er anbragt i et køretøj.
6.4. En model af EØF-typegodkendelsesmærket for komponenter er vist i
tillægget til dette bilag.
7.Specifikationer
7.1. De materialer, der benyttes i kabinen på det køretøj, der skal standard-
typegodkendes, skal underkastes en eller flere af de i bilag IV, V og VI
til dette direktiv anførte afprøvninger.
7.2. Af nedenstående materiale(r) skal der for isotropiske materialers
vedkommende forelægges fem prøveemner og for ikke-isotropiske
materialers vedkommende ti prøveemner (fem for hver retning) til
gennemførelse af den i bilag IV til dette direktiv beskrevne afprøvning:
— materiale(r), der benyttes til polstring af sæder og tilbehør hertil
(herunder førersædet)
— materiale(r), der benyttes til foring af taget— materiale(r), der benyttes til foring af side- og bagvægge, herunder
skillevægge
— materiale(r) med termisk og/eller akustisk funktion
— materiale(r), der benyttes til foring af gulvet
— materiale(r), der benyttes til foring af bagagehylder, varme- og
ventilationsrør
— materiale(r), der benyttes til belysningsarmaturer.
Endvidere indleveres en prøve til den tekniske tjeneste til senere
sammenligningsbrug.
7.2.1. Prøveresultatet anses for tilfredsstillende, hvis de dårligste prøveresul-
tater giver en horisontal forbrændingshastighed på højst 100 mm/
minut, eller hvis flammen slukkes, inden den når det sidste målepunkt.
7.3. Af nedenstående materiale(r) skal begge sider (hvis de ikke er iden-
tiske) af fire prøveemner underkastes den i bilag V til dette direktiv
beskrevne afprøvning:
— materiale(r), der benyttes til foring af taget
— materiale(r), der benyttes til foring af bagagehylder samt varme- og
ventilationsrør i taget
— materiale(r), der benyttes til belysningsarmaturer i bagagehylderne
og/eller taget.
Endvidere indleveres en prøve til den tekniske tjeneste til senere
sammenligningsbrug.
7.3.1. Prøveresultatet anses for tilfredsstillende, hvis der ikke i de dårligste
prøveresultater dannes nogen dråbe, som antænder vattet.
7.4. Tre prøveemner (isotropisk materiale) eller seks prøveemner (ikke-
isotropiskmateriale) af det (de) materiale(r), der benyttes til gardiner
og forhæng (og/eller andre hængende materialer), underkastes den i
bilag VI beskrevne afprøvning.
Endvidere indleveres en prøve til den tekniske tjeneste til senere
sammenligningsbrug.
7.4.1. Prøveresultatet anses for tilfredsstillende, hvis de dårligste prøveresul-
tater giver en vertikal forbrændingshastighed på højst 100 mm/minut.
7.5. Følgende materialer underkastes ikke den i bilag IV-VI beskrevne
afprøvning:
7.5.1. dele fremstillet af metal eller glas
7.5.2. enkelte løsdele af sæderne med en masse af ikke-metallisk materiale på
under 200 g; hvis den samlede masse af dette tilbehør overstiger 400 g
ikke-metallisk materiale pr. sæde, skal hvert materiale afprøves1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 8
▼B
7.5.3. dele, hvis overfladeareal eller volumen ikke overstiger henholdsvis:
7.5.3.1. 100 cm2eller 40 cm3for så vidt angår de dele, der hører sammen med
en individuel siddeplads
7.5.3.2. 300 cm2eller 120 cm3pr. sæderække og, maksimalt, pr. løbende meter
af indersiden af kabinen for de dele, som er fordelt i køretøjet, og somikke hører sammen med en individuel siddeplads
7.5.4. elkabler
7.5.5. dele, for hvilke det ikke er muligt at udtage en prøve med de fore-
skrevne dimensioner som specificeret i punkt 3.1 i bilag IV, punkt 3 i
bilag V og punkt 3.1 i bilag VI.
8.Ændring af køretøjstypen og materialetypen samt ændringer af
godkendelserne
8.1. I tilfælde af ændringer af den type, der er godkendt i henhold til dette
direktiv, finder bestemmelserne i artikel 5 i direktiv 70/156/EØF anven-
delse.
9.Produktionens overensstemmelse
9.1. Der skal træffes foranstaltninger til at sikre produktionens overensstem-
melse i henhold til bestemmelserne i artikel 10 i direktiv 70/156/EØF.
10.Krav til indbygningen af materialer og udstyr i køretøjer og/eller i
anordninger, der er godkendt som komponenter
10.1. Materialer og/eller udstyr, der benyttes i kabinen, og/eller i anordninger,
der er godkendt som komponenter, skal indbygges således, at risikoen
for udvikling og spredning af flammer reduceres mest muligt.
10.2. Materialer og/eller udstyr af denne art må kun indbygges til brug i
overensstemmelse med deres formål og den eller de afprøvning(er),
som de har gennemgået (se punkt 7.2, 7.3 og 7.4), navnlig med hensyn
til deres brændbarhed og smelteegenskaber (vandret/lodret retning).
10.3. Klæbestof, der bruges til at fæstne det indre materiale til den bærende
struktur, må så vidt muligt ikke påvirke materialets brændbarhed i
negativ retning.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 9
▼B
Tillæg
Model af EØF-typegodkendelsesmærket for komponenter
Ovenstående typegodkendelsesmærke for komponenter viser, at det pågældende
materiale, der benyttes i kabinen, er godkendt i Tyskland (e 1) i henhold til dette
direktiv (00) med godkendelsesnummeret 2439. De første to cifre angiver, at
denne komponent er godkendt i henhold til direktivets oprindelige tekst.
Det supplerende symbol
 angiver, at denne type materiale er godkendt
med hensyn til horisontal og vertikal forbrændingshastighed.
Symbolerne
 og/eller
 angiver, at godkendelsen er foretaget i henhold til
bilag V og/eller for en færdigopbygget anordning som sæder, skillevægge osv.
De supplerende symboler anvendes kun, hvor det er relevant.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 10
▼B
BILAG II
BESKRIVELSER
Tillæg 1
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 11
▼B
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 12
▼B
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 13
▼B
Tillæg 2
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 14
▼B
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 15
▼B
BILAG III
TYPEGODKENDELSESATTESTER
Tillæg 1
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 16
▼B
Addendum
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 17
▼B
Tillæg 2
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 18
▼B
Addendum
1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 19
▼B
BILAG IV
AFPRØVNING TIL BESTEMMELSE AF MATERIALERS HORISON-
TALE FORBRÆNDINGSHASTIGHED
1.Princip
Et prøveemne anbringes vandret på et U-formet stativ og udsættes for en
flamme med svag energi i 15 sekunder i et forbrændingskammer, idet
flammen virker på prøveemnets frie kant. Prøven giver mulighed for at
bestemme, om og i givet fald hvornår flammen slukkes, samt hvor lang
tid det tager for flammen at gennemløbe en målt afstand.
2.Udstyr
2.1. Et forbrændingskammer (figur 1), helst af rustfrit stål, med de i figur 2
anførte dimensioner. På kammerets forside er der en ildfast observations-
rude, som kan dække hele forsiden og fungere som adgangsluge.
Kammerets bund er forsynet med ventilationshuller, og i den øverste del
er der en udluftningssprække, som går hele vejen rundt. Kammeret står på
fire fødder, der er 10 mm høje.
På en af siderne kan kammeret have en åbning til indføring af prøvehol-
deren; på den anden føres gasslangen ind gennem en åbning. Det
smeltede materiale opsamles i en skål (se figur 3), der står på kammerets
bund mellem ventilationshullerne uden at tildække disse.
Figur 1
Eksempel på forbrændingskammer med prøveholder og opsamlingsskål1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 20
▼B
Figur 2
Eksempel på forbrændingskammer
Dimensioner i millimeter
Figur 3
Eksempel på opsamlingsskål
Dimensioner i millimeter
2.2. En prøveholder bestående af to U-formede metalplader eller rammer af
korrosionsbestandigt materiale. Dimensionerne fremgår af figur 4.
Den nederste plade er forsynet med tapper og den øverste plade med
udboringer, der passer hertil, således at prøveemnet kan fastgøres sikkert.
Tapperne fungerer ligeledes som målepunkter for forbrændingsafstandens
begyndelse og afslutning.
Et stativ bestående af varmebestandige tråde med en diameter på
0,25 mm, der er udspændt på tværs af prøveholderens nederste plader
med mellemrum på 25 mm (se figur 5).
Prøveemnets nederste del skal være i en afstand på 178 mm over bund-
pladen. Afstanden mellem prøveholderens kant og kammerets yderste
punkt skal være 22 mm; afstanden mellem prøveholderens langsgående
kanter og kammerets sider skal være 50 mm (alle dimensioner målt
indvendigt) (se figur 1 og 2).1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 21
▼B
Figur 4
Eksempel på prøveholder
Dimensioner i millimeter
Figur 5
Tværsnit af den nederste del af den U-formede ramme, som er beregnet til
at blive udstyret med støttetråde
Dimensioner i millimeter
2.3. Gasbrænder
Den lille flammekilde udgøres af en bunsenbrænder med en indvendig
diameter på 9,5 ± 0,5 mm. Brænderen anbringes således i forbrændin-
gskammeret, at dysens centrum befinder sig 19 mm under midten af
underkanten på prøveemnets åbne side (se figur 2).1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 22
▼B
2.4. Prøvegas
Den gas, der tilføres brænderen, skal have en brændværdi på ca. 38 MJ/
m3(f. eks. naturgas).
2.5. Metalkam med en længde på mindst 110 mm og syv eller otte tænder
med afrundet spids for hver 25 mm.
2.6. Kronometer med en nøjagtighed på 0,5 sek.
2.7. Stinkskab
Forbrændingskammeret kan anbringes i et stinkskab, forudsat at stinkska-
bets indvendige rumfang er mindst 20 gange, men højst 110 gange større
end forbrændingskammerets rumfang, og at ingen af dets dimensioner
(højde, bredde eller dybde) er mere end 2,5 gange større end én af de to
andre.
Før afprøvning måles den vertikale lufthastighed i stinkskabet 100 mm
foran og bagved det sted, hvor forbrændingskammeret tænkes anbragt.
Den skal være på mellem 0,10 mm og 0,30 m/sek. for at undgå, at opera-
tøren generes af forbrændingsprodukterne. Der kan anvendes et stinkskab
med naturlig ventilation med en passende lufthastighed.
3.Prøveemner
3.1.Form og dimensioner
3.1.1. Prøveemnets form og dimensioner fremgår af figur 6. Prøveemnets
tykkelse skal være den samme som tykkelsen af det produkt, der skal
underkastes afprøvning. Den må dog ikke være større end 13 mm. Hvis
prøveudtagningen tillader det, skal prøveemnets tværsnit være konstant
over hele længden.
Figur 6
Prøveemne
Dimensioner i millimeter
3.1.2. Hvis et produkts form og dimensioner ikke gør det muligt at udtage en
prøve af en bestemt dimension, skal følgende minimumsdimensioner
overholdes:
a) på prøveemner med en bredde på mellem 60 og 100 mm skal længden
være mindst 356 mm. I dette tilfælde afprøves materialet over produk-
tets bredde
b) på prøveemner med en bredde på mellem 60 og 100 mm skal længden
være mindst 138 mm. I dette tilfælde svarer den mulige forbrændin-
gsafstand til prøveemnets længde, idet målingen begynder ved første
målepunkt.
3.2.Prøveudtagning
Prøverne udtages af det materiale, der skal underkastes afprøvning. Når
det drejer sig om materialer med forskellige forbrændingshastigheder alt
efter materialets retning, skal hver retning afprøves. Prøveemnerne
udtages og anbringes i prøveapparaturet, således at det bliver muligt at
måle den højeste forbrændingshastighed.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 23
▼B
Når materialet leveres afskåret i bestemte bredder, skal der afskæres en
længde på mindst 500 mm over hele bredden. Prøverne udtages af emnet
i en afstand af mindst 100 mm fra materialets kant og med lige store
mellemrum.
Prøverne skal udtages på samme måde på de færdige produkter, hvis
produktets form tillader det. Hvis produktets tykkelse er større end
13 mm, skal den reduceres til 13 mm ved en mekanisk metode på den
side, der ikke vender ind mod kabinen. Hvis dette ikke kan lade sig
gøre, udføres prøven efter aftale med den tekniske tjeneste på den oprin-
delige bredde af materialet, hvilket skal anføres i prøverapporten.
Kompositmaterialer (se punkt 2.10 i bilag I) skal afprøves som et ensartet
stykke.
I tilfælde af flere lag af forskellige materialer, der ikke betragtes som
kompositmaterialer, skal hvert enkelt lag i en dybde af 13 mm fra den
side, der vender ind mod kabinen, afprøves særskilt.
3.3.Konditionering
Prøveemnerne opbevares i mindst 24 timer og højst syv dage ved en
temperatur på 23º ± 2ºC og en relativ luftfugtighed på 50 ± 5 % og skal
forblive under disse betingelser indtil umiddelbart før afprøvningstids-
punktet.
4.Fremgangsmåde
4.1. Prøveemner med luv eller lodden overflade anbringes på en plan flade og
redes to gange mod luven med kammen (punkt 2.5).
4.2. Prøveemnerne anbringes i prøveholderen (punkt 2.2), såldes at den
udsatte side vendes nedad i retning af flammen.
4.3. Gasflammen indstilles til en højde af 38 mm ved hjælp af mærket på
kammeret, idet brænderens luftindtag er lukket. For at stabiliseres skal
flammen brænde mindst et minut, inden prøverne indledes.
4.4. Prøveholderen skubbes ind i forbrændingskammeret, således at prøveem-
nets ende udsættes for flammen, og gastilførslen afbrydes 15 sekunder
senere.
4.5. Målingen af forbrændingstiden påbegyndes i det øjeblik, hvor flammen
passerer det første målepunkt. Der foretages observationer af flammens
udbredelse på den side, der brænder hurtigst (over- eller underside).
4.6. Målingen af forbrændingstiden afsluttes, når flammen når det sidste
målepunkt, eller når flammen slukkes, inden den når dette punkt. Hvis
flammen ikke når det sidste målepunkt, måles den brændte afstand indtil
det punkt, hvor flammen slukkes. Den brændte afstand er den opløste del
af prøveemnet, der er ødelagt udvendigt eller indvendigt af forbræn-
dingen.
4.7. Hvis prøveemnet ikke antændes, eller hvis det ikke fortsætter med at
brænde, efter at brænderen er slukket, eller flammen slukkes, inden den
når det første målepunkt, således at det ikke er muligt at måle forbrænd-
ingens varighed, anføres det i prøverapporten, at forbrændingshastigheden
er 0 mm/minut.
4.8. Under en serie prøver eller ved gentagne prøver skal man sikre sig, at
forbrændingskammeret og prøveholderen har en maksimumstemperatur
på 30ºC, inden de enkelte prøver indledes.
5.Beregninger
Forbrændingshastigheden, B (1), i millimeter pr. minut er givet ved
formlen:
B¼s
t/C260
hvor
s = længden i millimeter af den brændte afstand
t = forbrændingens varighed i sekunder for afstanden s.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 24
(1) Forbrændingshastigheden (B) for hvert prøveemne beregnes kun, hvis flammen når det
sidste målepunkt eller enden af prøveemnet.
▼B
BILAG V
AFPRØVNING TIL BESTEMMELSE AF MATERIALERS SMELTEE-
GENSKABER
1.Princip
Et prøveemne anbringes i vandret stilling og udsættes for et elektrisk
varmeapparat. Der anbringes en beholder under prøveemnet til opsamling
af de opståede dråber.
Der lægges noget vat i denne beholder med henblikpå at k ontrollere, om
nogen af dråberne står i flammer.
2.Udstyr
Udstyret består af (figur 1):
a) et elektrisk varmeapparat
b) en prøveholder med rist
c) en beholder (til nedfaldne dråber)
d) et stativ (til udstyret)
2.1. Varmekilden er et elektrisk varmeapparat med en nytteeffekt på 500 W.
Strålefladen skal være fremstillet af en gennemsigtig kvartsplade med en
diameter på 100 ± 5 mm.
Den udstrålede varme fra udstyret, målt på en flade, som er parallel med
varmeapparatets flade i en afstand af 30 mm, skal være 3 W/cm2.
2.2.Kalibrering
Til kalibrering af varmeapparatet anvendes et varmefluxmeter (radio-
meter) af typen Gardon (folie) med et konstruktionseffektområde på ikke
over 10 W/cm2.
Det emne, der udsættes for bestråling, og eventuelt i mindre omfang
konvektion, skal være fladt, cirkelrundt, ikke over 10 mm i diameter og
være belagt med en bestandig matsort lak. Emnet skal indeholdes i en
vandkølet beholder, hvis forside skal være af højpoleret metal, flad,
sammenfaldende med emnets plan og cirkelrund, med en diameter på
ca. 25 mm.
Strålingen må ikke gå gennem nogen rude, før den når emnet. Instru-
mentet skal være robust, enkelt at opstille og anvende, ufølsomt over for
træk og med en stabil kalibrering. Instrumentets nøjagtighed skal ligge
inden for ± 3 % og gentageligheden inden for 0,5 %.
Hver gang der foretages en omkalibrering af varmeapparatet, skal varme-
fluxmeterets kalibrering kontrolleres ved sammenligning med et
instrument, der opbevares som referencenorm og ikke anvendes til noget
andet formål. Referenceinstrumentet skal kalibreres fuldstændigt en gang
om året i overensstemmelse med en national standard.
2.2.1. Kontrol af kalibreringen
Den bestråling, der frembringes af kraftkilden, og som ifølge den oprin-
delige kalibrering svarer til en bestråling på 3 W/cm2, skal kontrolleres
med hyppige mellemrum (mindst en gang for hver 50 driftstimer), og
udstyret skal omkalibreres, hvis der ved en sådan kontrol viser sig en
afvigelse på mere end 0,06 W/cm2.
2.2.2. Kalibreringsprocedure
Udstyret placeres i et miljø, der i det væsentlige er frit for luftstrømme
(højst 0,2 m/s).
Udstyrets varmefluxmeter stilles i prøveemneposition, således at målet for
varmefluxmeteret befinder sig centralt inden for varmeapparatets over-
flade.
Tænd elforsyningen og etabler den kraftforsyning i strømfordeleren, der
er nødvendig til at frembringe en bestråling i midten af varmeapparatets
overflade på 3 W/cm2. Justering til kraftenheden til visning af 3 W/cm2
bør efterfølges af en periode på fem minutter uden yderligere justeringfor at sikre ligevægten.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 25
▼B
2.3. Prøveholderen skal være en metalring (figur 1). Oven på denne holder
anbringes en rist fremstillet af rustfri ståltråd, med følgende dimensioner:
— indvendig diameter: 118 mm
— hullernes dimension: 2,10 mm— ståltrådens diameter: 0,70 mm.
2.4. Beholderen skal bestå af et cylindrisk rør med en indvendig diameter på
118 mm og en dybde på 12 mm.
Beholderen fyldes med vat.
2.5. De i punkt 2.1, 2.3 og 2.4 anførte genstande fastholdes af et lodret stativ.
Varmeapparatet er anbragt oven på holderen, således at strålefladen er
horisontal og strålingen sker nedad. Stativet skal være forsynet med
håndtag/pedal, hvormed varmeapparatets holder langsomt kan løftes. Det
skal ligeledes være forsynet med en lås, således at varmeapparatet kan
føres tilbage til udgangspositionen.
I deres normale stilling skal akserne for varmeapparatet, prøveholderen
og beholderen være sammenfaldende.
3.Prøveemner
Prøveemner skal måle 70 mm × 70 mm.Prøverne udtages på samme måde på de færdige produkter, hvis produk-
tets form tillader det. Hvis produktets tykkelse er større end 13 mm, skal
den reduceres til 13 mm ved en mekanisk metode på den side, der ikke
vender ind mod kabinen. Hvis dette ikke kan lade sig gøre, udføres
prøven efter aftale med den tekniske tjeneste på den oprindelige bredde
af materialet, hvilket skal anføres i prøverapporten.
Kompositmaterialer (se punkt 2.10 i bilag I) afprøves som et ensartet
stykke.
I tilfælde af flere lag af forskellige materialer, der ikke betragtes som
kompositmaterialer, skal hvert enkelt lag i en dybde af 13 mm fra den
side, der vender ind mod kabinen, afprøves særskilt.
Den samlede masse af det afprøvede emne, skal være mindst 2 g. Hvis et
emnes masse er mindre, tilføjes et tilstrækkeligt antal prøveemner.
Hvis materialets to overflader er forskellige, afprøves begge flader,
hvilket indebærer, at der afprøves otte prøveemner.
Prøveemnerne og vattet konditioneres i mindst 24 timer ved en tempe-
ratur på 23 ± 2ºC og en relativ luftfugtighed på 50 ± 5 % og skal
forblive under disse betingelser indtil umiddelbart før afprøvningstids-
punktet.
4.Fremgangsmåde
Prøveemnet anbringes på holderen, og denne indstilles således, at
afstanden mellem varmeapparatets overflade og prøveemnets overside er
30 mm.
Beholderen, inklusive vattet, anbringes under holderens rist i en afstand
af 300 mm.
Varmeapparatet flyttes til side, således at det ikke kan stråle på
prøveemnet, og tændes. Når det er på fuld styrke, flyttes det hen over
prøveemnet, og tidtagningen indledes.
Hvis materialet smelter eller deformerer, ændres varmeapparatets højde,
således at afstanden på 30 mm bevares.
Hvis materialet antændes, flyttes varmeapparatet til side 3 sekunder
senere. Det føres tilbage i stilling, når flammen er slukket, og den samme
fremgangsmåde gentages, så ofte det er nødvendigt i de første 5 minutter
af afprøvningen.
Efter afprøvningens femte minut foretages følgende:
i) Hvis prøveemnet er slukket (hvad enten det antændtes eller ej under
de første 5 minutter af afprøvningen), fastholdes varmeapparatet i stil-
lingen, selv om prøveemnet genantændes.
ii) Hvis materialet står i flammer, føres varmeapparatet først tilbage i
stilling, når materialet er slukket.
I begge tilfælde skal afprøvningen fortsættes i yderligere 5 minutter.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 26
▼B
5.Resultater
De konstaterede fænomener noteres i prøverapporten, f.eks:
— eventuelt dråbefald, med eller uden flammer
— eventuel antændelse af vattet.
Figur 1
Dimensioner i millimeter1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 27
▼B
BILAG VI
AFPRØVNING TIL BESTEMMELSE AF MATERIALERS VERTIKALE
FORBRÆNDINGSHASTIGHED
1.Princip
Denne prøve består i at udsætte prøveemner, som holdes i en lodret stilling,
for en flamme og bestemme, hvor hurtigt flammen breder sig over det
afprøvede materiale.
2.Udstyr
Udstyret består af:
a) en prøveholder
b) en brænder
c) et ventilationssystem til fjernelse af gas og forbrændingsprodukter
d) en skabelon
e) markeringstråde af hvide merceriserede bomuldstråde med en maksimal
lineær massefylde på 50 tex.
2.1. Prøveholderen består af en 560 mm høj rektangulær ramme og har to fast
forbundne parallelle stænger med 150 mm's afstand, hvorpå der er anbragt
tapper, som holder prøveemnet, der befinder sig i et plan mindst 20 mm fra
rammen. Tapperne må ikke være større end 2 mm i diameter og skal være
mindst 27 mm lange. Tapperne anbringes på de parallelle stænger på de
steder, der er vist i figur 1. Rammen anbringes på et passende underlag,
således at stængerne holdes lodret under afprøvningen. (For at holde
prøveemnet på tapperne væk fra rammen kan der anbringes afstandsstykker
på 2 mm i diameter op ad tapperne.
2.2. Brænderen er beskrevet i figur 3.
Brænderens gas kan være enten propangas eller butangas.
Brænderen anbringes foran, men under prøveemnet, således at den befinder
sig i et plan, der går gennem prøveemnets vertikale midterlinje og vinkelret
på dets overfalde (se figur 2), sådan at længdeaksen hælder opad i en
vinkel på 30º i forhold til lodret mod prøveemnets nederste kant. Afstanden
mellem brænderens spids og prøveemnets nederste kant skal være 20 mm.
2.3. Prøveudstyret anbringes i et stinkskab, forudsat at stinkskabets indvendige
rumfang er mindst 20 gange, men højst 110 gange større end prøveudsty-
rets rumfang, og at ingen af dets dimensioner (højde, bredde eller dybde) er
mere end 2,5 gange større end en af de to andre. Før afprøvning måles den
vertikale lufthastighed i stinkskabet 100 mm foran og bagved det sted, hvor
prøveudstyret tænkes anbragt. Den skal være på mellem 0,10 og 0,30 m/
sek. for at undgå, at operatøren generes af forbrændingsprodukterne. Der
kan anvendes et stinkskab med naturlig ventilation med en passende luftha-
stighed.
2.4. Der anvendes en flad stiv skabelon fremstillet af egnet materiale og af en
størrelse svarende til prøveemnets størrelse. Der bores huller på ca. 2 mm i
diameter i skabelonen, som er anbragt således, at afstanden mellem
hullernes centrum svarer til afstanden mellem tapperne på rammerne (se
figur 1). Hullerne skal befinde sig i samme afstand omkring skabelonens
lodrette midterlinjer.
3.Prøveemner
3.1. Prøveemnernes dimensioner er 560 mm × 170 mm.3.2. Prøveemnerne konditioneres i mindst 24 timer i en temperatur på 23 ± 2º C
og en relativ luftfugtighed på 50 + 5 % og skal forblive under disse betin-
gelser indtil umiddelbart før afprøvningstidspunktet.
4.Fremgangsmåde
4.1. Prøven udføres i en atmosfære med en temperatur på mellem 10º og 30º C
og en relativ luftfugtighed på mellem 15 % og 80 %.
4.2. Brænderen forvarmes i 2 minutter. Flammehøjden justeres til 40 ± 2 mm
målt som afstanden mellem brænderrørets øverste del og spidsen af den
gule del af flammen, når brænderen rettes lodret, og flammen ses i dæmpet
belysning.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 28
▼B
4.3. Prøveemnet anbringes på prøverammens tapper, idet man sikrer sig, at
tapperne går gennem de punkter, der er afmærket på grundlag af
skabelonen, og at prøveemnet befinder sig mindst 20 mm fra rammen.
Rammen anbringes på holderen, således at prøveemnet er lodret.
4.4. Markeringstrådene fastgøres horisontalt foran prøveemnet på de steder, der
er vist i figur 1. Hvert sted bindes tråden i sløjfe, således at de to deleligger 1 mm og 5 mm fra prøveemnets forside. Hver sløjfe fastgøres til en
passende tidtagningsanordning. Tråden skal være tilstrækkelig spændt til at
kunne bevare placeringen i forhold til prøveemnet.
4.5. Prøveemnet udsættes for flammen i 5 sekunder. Antændelse anses for at
være sket, hvis prøveemnet fortsat står i flammer 5 sekunder, efter at den
antændende flamme er fjernet. Sker der ikke antændelse, rettes flammen i
15 sekunder mod et andet konditioneret prøveemne.
4.6. Hvis resultatet af et sæt af tre prøveemner overstiger mindsteresultatet med
50 %, afprøves endnu et sæt af tre prøveemner med hensyn til denne
retning eller flade. Hvis et eller to prøveemner i et sæt af tre prøveemner
ikke brænder til den øverste markeringstråd, afprøves endnu et sæt på tre
prøveemner med hensyn til denne retning eller flade.
4.7. Der måles følgende tider i sekunder:
a) fra det øjeblikflammen rettes mod emnet til den første mark eringstråd
(t
1) brister
b) fra det øjeblikflammen rettes mod emnet til den anden mark eringstråd
(t2) brister
c) fra det øjeblikflammen rettes mod emnet til den tredje mark eringstråd
(t3) brister.
5.Resultater
De konstaterede fænomener noteres i prøverapporten, f. eks.:
— forbrændingens varighed: t1,t2og t3i sekunder
— de tilsvarende forbrændte afstande: d1,d2og d3i mm.
Forbrændingshastigheden V1og hastighederne V2og V3skal eventuelt
beregnes således (for hvert enkelt prøveemne, hvis flammen når mindst
den første markeringstråd):
Vi¼di
ti/C260ðmm =min :Þ
Der tages hensyn til den største forbrændingshastighed for V1,V2og V3.1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 29
▼B
Figur 1
Prøveholder
Dimensioner i millimeter
Figur 2
Antændingssted for brænderen
Dimensioner i millimeter1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 30
▼B
Figur 3
Gasbrænder
Dimensioner i millimeter1995L0028 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 31