2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B KOMMISSIONENS DIREKTIV 2002/69/EF
af►C1 30. juli 2002 ◄
om prøveudtagnings- og analysemetoder til officiel kontrol af dioxinindholdet og bestemmelse af
dioxinlignende PCB i levnedsmidler
(EØS-relevant tekst)
(EFT L 209 af 6.8.2002, s. 5)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Kommissionens direktiv 2004/44/EF af 13. april 2004 L 113 17 20.4.2004
Berigtiget ved:
►C1Berigtigelse, EFT L 252 af 20.9.2002, s. 40 (2002/69/EF)
▼B
KOMMISSIONENS DIREKTIV 2002/69/EF
af►C1 30. juli 2002 ◄
om prøveudtagnings- og analysemetoder til officiel kontrol af dioxi-
nindholdet og bestemmelse af dioxinlignende PCB i levnedsmidler
(EØS-relevant tekst)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles-
skab,
under henvisning til Rådets direktiv 85/591/EØF af 20. december 1985
om indførelse af fælles prøveudtagnings- og analysemetoder til kontrolaf levnedsmidler (
1),►C1særlig artikel 1 og 4, og ◄
ud fra følgende betragtninger:
(1)Ved Kommissionens forordning (EF) nr. 466/2001 (2), senest
ændret ved forordning (EF) nr. 563/2002 (3), og ændret ved
Rådets forordning (EF) nr. 2375/2001 (4), er der fastsat grænse-
værdier for dioxiner og furaner i visse levnedsmidler.
(2)Rådets direktiv 89/397/EØF af 14. juni 1989 om offentligkontrol med levnedsmidler (
5) indeholder de generelle principper
for gennemførelse af kontrol med levnedsmidler. Ved Rådetsdirektiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 om supplerende bestem-
melser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler (
6) er der
indført en ordning med kvalitetsnormer for de laboratorier, sommedlemsstaterne betror den officielle kontrol af levnedsmidler.
(3)I direktiv 85/591/EØF er der fastsat generelle kriterier forprøveudtagnings- og analysemetoder. Det er i visse tilfældeimidlertid nødvendigt at fastsætte mere specifikke kriterier og/eller krav, som analysemetoden bør opfylde, for at det kan
sikres, at de laboratorier, der står for kontrollen, anvender analy-
semetoder med samme præstationsgrad.
(4)Bestemmelserne om prøveudtagnings- og analysemetoder erblevet opstillet på grundlag af den nuværende viden, og de kantilpasses på baggrund af udviklingen i den videnskabelige ogteknologiske viden.
(5)Bestemmelserne i dette direktiv vedrører udelukkende prøveud-tagning og analyser af dioxiner og dioxinlignende PCB med
henblikpå gennemførelse af forordning (EF) nr. 466/2001, og
de berører ikke strategien for prøveudtagningen eller omfangetog hyppigheden af prøveudtagningen som fastsat i bilag III ogIV til Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrol-foranstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer ogrestkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og
om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslut-
ning 89/187/EØF og 91/664/EØF(
7). Bestemmelserne berører
heller ikke kriterierne for målrettet prøveudtagning fastsat iKommissionens beslutning 98/179/EF af 23. februar 1998 omnærmere bestemmelser for officiel prøveudtagning til kontrol afvisse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og
produkter heraf (
8).
(6)Der bør anvendes en aktiv fremgangsmåde for at tilvejebringe
omfattende, pålidelige data om forekomsten af dioxinlignendePCB i levnedsmidler. Der bør derfor fastsættes krav til de analy-2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 2
(1) EFT L 372 af 31.12.1985, s. 50.
(2) EFT L 77 af 16.3.2001, s. 1.
(3) EFT L 86 af 3.4.2002, s. 5.
(4) EFT L 321 af 6.12.2001, s. 1.
(5) EFT L 186 af 30.6.1989, s. 23.
(6) EFT L 290 af 24.11.1993, s. 14.
(7) EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10.
(8) EFT L 65 af 5.3.1998, s. 31.
▼B
semetoder, der skal anvendes til bestemmelse af dioxinlignende
PCB i levnedsmidler.
(7)Der kunne anvendes en screeningsanalysemetode med dokumen-teret og alment acceptabel validering og høj produktivitet til atudvælge stikprøver med betydelige dioxinværdier. Det erderefter nødvendigt at bestemme stikprøvernes dioxinindhold
ved en verifikationsmetode. Der bør derfor fastsættes specifikke
krav til verifikationsmetoderne og minimumskrav til screenin-gsmetoden.
(8)De i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstem-
melse med udtalelse fra Den Stående Komité for
Fødevarekæden og Dyresundhed —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Medlemsstaterne sikrer, at prøveudtagningen til officiel kontrol af
indholdet af dioxiner og furaner og bestemmelse af indholdet af dioxin-lignende PCB i levnedsmidler udføres efter de metoder, der erbeskrevet i bilag I.
Artikel 2
Medlemsstaterne sikrer, at prøveforberedelsen og de analysemetoder,
der anvendes til officiel kontrol af indholdet af dioxiner og furaner ogbestemmelse af indholdet af dioxinlignende PCB i levnedsmidler,
opfylder kriterierne i bilag II.
Artikel 3
Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestem-
melser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 28. februar
2003. De underretter straks Kommissionen derom.
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvis-
ning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af ensådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes afmedlemsstaterne.
Artikel 4
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i
De Europæiske Fællesskabers Tidende .
Artikel 5
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 3
▼B
BILAG I
PRØVEUDTAGNINGS- OG ANALYSEMETODER TIL OFFICIEL
KONTROL AF INDHOLDET AF DIOXINER (PCDD/PCDF) OG
BESTEMMELSE AF INDHOLDET AF DIOXINLIGNENDE PCB I
BESTEMTE LEVNEDSMIDLER
1.Formål og anvendelsesområde
Prøver til officiel kontrol af indholdet af dioxiner (PCDD/PCDF) såvel som
til bestemmelse af dioxinlignende PCB(1) i levnedsmidler udtages efter de
metoder, der er beskrevet nedenfor. De derved fremkomne samlede prøver
betragtes som repræsentative for de partier eller delpartier, de er udtaget
fra. På grundlag af det indhold, der er konstateret i laboratorieprøverne,
fastslås det, om grænseværdierne i forordning (EF) nr. 466/2001 om fast-
sættelse af grænseværdier for bestemte forurenende stoffer i levnedsmidler
er overholdt.2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 4
(1) Skema over WHO's TEF til vurdering af risikoen for mennesker baseret på konklusio-
nerne fra Verdenssundhedsorganisationens møde i Stockholm, Sverige, den 15.-18. juni1997 (Van den Berg et al., (1998): »Toxic Equivalency Factors (TEFs) for PCBs,PCDDs, PCDFs for Humans and for Wildlife«. Environmental Health Perspectives,106(12), 775).
Kongener TEF-værdi
Dibenzo-p-dioxiner (»PCDD'er«)
2,3,7,8-TCDD 1
1,2,3,7,8-PeCDD 1
1,2,3,4,7,8-HxCDD 0,1
1,2,3,6,7,8-HxCDD 0,1
1,2,3,7,8,9-HxCDD 0,1
1,2,3,4,6,7,8-HpCDD 0,01OCDD 0,0001
Dibenzofuraner (»PCDF'er«)
2,3,7,8-TCDF 0,1
1,2,3,7,8-PeCDF 0,05
2,3,4,7,8-PeCDF 0,5
1,2,3,4,7,8-HxCDF 0,11,2,3,6,7,8-HxCDF 0,1
1,2,3,7,8,9-HxCDF 0,1
2,3,4,6,7,8-HxCDF 0,1
1,2,3,4,6,7,8-HpCDF 0,01
1,2,3,4,7,8,9-HpCDF 0,01OCDF 0,0001
»Dioxinlignende« PCB'er: non-ortho-PCP'er og mono-ortho-PCB'er
Non-ortho-PCB'er
PCB 77 0,0001
PCB 81 0,0001PCB 126 0,1
PCB 169 0,01
Mono-ortho-PCB'er
PCB 105 0,0001
PCB 114 0,0005
PCB 118 0,0001PCB 123 0,0001
PCB 156 0,0005
PCB 157 0,0005
PCB 167 0,00001
PCB 189 0,0001
Anvendte forkortelser: »T« = tetra; »Pe« = penta; »Hx« = hexa; »Hp« = hepta;
»O« = octa; »CDD« = chlordibenzodioxin; »CDF« = chlordibenzofuran;»CB« = chlorbiphenyl.
▼B
2.Definitioner
»parti«: En identificerbar mængde af et levnedsmiddel, der leveres på én
gang, og hvorom det ved den officielle kontrol konstateres, at den har
fælles kendetegn, såsom oprindelse, art, emballagetype, emballeringsvirk-
somhed, afsender eller mærker. I forbindelse med fisk og fiskerivarer skal
også størrelsen være sammenlignelig
»delparti«: Del af et stort parti, der udvælges med henblikpå anvendelse af
prøveudtagningsmetoden. Hvert delparti skal være fysisk adskilt og identi-
ficerbart
»enkeltprøve«: En materialemængde, der udtages fra et enkelt sted i partiet
eller delpartiet
»samlet prøve«: Det materiale, der fremkommer ved, at man samler alle
enkeltprøverne fra partiet eller delpartiet
»laboratorieprøve«: En repræsentativ del/mængde af den samlede prøve
bestemt til laboratoriebrug.
3.Almindelige bestemmelser
3.1.Personale
Prøveudtagningen foretages af en kvalificeret person, som medlemsstaterne
har udpeget.
3.2.Materiale til prøveudtagning
Prøveudtagningen af hvert parti, som skal undersøges, foregår separat.
3.3.Forholdsregler
Under prøveudtagningen og forberedelsen af laboratorieprøverne skal der
træffes forholdsregler for at undgå ændringer, som kan påvirke indholdet
af dioxin og dioxinlignende PCB, have uheldig indflydelse på analyseresul-
tatet eller gøre de samlede prøver urepræsentative.
3.4.Enkeltprøver
Enkeltprøver bør så vidt muligt udtages forskellige steder i hele partiet eller
delpartiet. Afvigelser fra denne fremgangsmåde skal registreres i det skema,
der er nævnt i punkt 3.8.
3.5.Forberedelse af den samlede prøve
Den samlede prøve sammensættes ved, at alle enkeltprøverne samles. Den
skal udgøre mindst 1 kg, medmindre det ikke lader sig gøre, f.eks. hvisprøven består af en enkelt pakning.
3.6.Underopdeling af en samlet prøve til laboratorieprøver med henblik på
håndhævelse og beskyttelse og til referenceformål
Laboratorieprøverne, der udtages med henblikpå håndhævelse af reglerne,
til beskyttelse af handelen og til referenceformål, skal tages fra den homo-
geniserede samlede prøve, medmindre dette er i modstrid med
medlemsstatens forskrifter for prøveudtagning. Laboratorieprøver til
håndhævelse af reglerne skal have en størrelse, der er tilstrækkelig til, at
der kan udføres mindst to analyser.
3.7.Emballering og forsendelse af samlede prøver og laboratorieprøver
Hver samlet prøve og hver laboratorieprøve skal anbringes i en ren
beholder af inert materiale, der giver tilstrækkelig beskyttelse mod forure-
ning, mod, at indersiden af beholderen absorberer analysander, og mod
beskadigelse under forsendelse. Alle de nødvendige forholdsregler skal
træffes for at undgå ændringer af den samlede prøves og laboratorieprøvens
sammensætning, som kan opstå under transport eller opbevaring.
3.8.Forsegling og mærkning af samlede prøver og laboratorieprøver
Hver prøve, der udtages til officiel brug, skal forsegles på prøveudtagnings-
stedet og identificeres i henhold til medlemsstaternes forskrifter. Der skal
udarbejdes et skema over hver enkelt prøveudtagning, således at hvert parti
entydigt kan identificeres med angivelse af dato og sted for prøveudtag-
ningen og yderligere oplysninger, som kan være til hjælp for laboratoriet.2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 5
▼B
4.Prøveudtagningsplaner
Den anvendte prøveudtagningsmetode skal sikre, at den samlede prøve er
repræsentativ for det parti, der skal kontrolleres.
Antal enkeltprøver
For mælk og olie, hvor det kan antages, at de pågældende kontaminanter er
fordelt homogent i et givet parti, er det nokat udtage tre enk eltprøver pr.
parti, som tilsammen udgør den samlede prøve. Der skal angives en refe-
rence til partinummeret. For de øvrige produkter er mindsteantallet af
enkeltprøver, der skal udtages fra partiet, angivet i tabel 1.
Den samlede prøve, der består af alle enkeltprøverne, skal veje mindst 1 kg
(jf. punkt 3.5). Enkeltprøverne skal have samme vægt. En enkeltprøve bør
veje mindst 100 g. Enkeltprøvens vægt afhænger af partikelstørrelsen i
partiet. Afvigelser fra denne fremgangsmåde skal registreres i det skema,
der er nævnt i punkt 3.8. I overensstemmelse med Kommissionens beslut-
ning 97/747/EF af 27. oktober 1997 om omfang og hyppighed af den i
Rådets direktiv 96/23/EF omhandlede prøveudtagning med henblik på
overvågning af visse stoffer og restkoncentrationer heraf i visse animalske
produkter (1) fastsættes prøvestørrelsen for hønseæg til mindst 12 æg (både
for partier i løs afvejning og for partier bestående af enkeltpakninger, jf.
tabel 1 og 2).
TABEL 1
Mindsteantallet af enkeltprøver, der skal udtages fra partiet
Partiets vægt (kg)Mindsteantal enkeltprøver, der skal
udtages
<5 0 3
50 til 500 5
> 500 10
Hvis partiet består af enkeltpakninger, skal der for at danne den samlede
prøve udtages det antal pakninger, der er fastsat i tabel 2.
TABEL 2
Antal pakninger (enkeltprøver), der for at danne den samlede prøve
skal udtages, hvis partiet består af enkeltpakninger
Antal pakninger eller enheder i partietAntal pakninger eller enheder, der skal
udtages
1 til 25 1 pakning eller enhed
26 til 100 Ca. 5 %, dog mindst 2 pakninger
eller enheder
> 100 Ca. 5 %, dog højst 10 pakninger
eller enheder
4.1.Særlige bestemmelser om udtagning af prøver af partier, der indeholder
hele fisk
Antallet af enkeltprøver, der skal udtages fra partiet, er fastsat i tabel 1.
Den samlede prøve, der består af alle enkeltprøverne, skal veje mindst
1 kg (jf. punkt 3.5).
— Hvis det parti, der skal udtages prøver fra, indeholder små fisk (hvor de
enkelte fisk vejer under 1 kg), tages hele fisk som enkeltprøver, som
den samlede prøve består af. Hvis det resulterer i en samlet prøve, der
vejer over 3 kg, kan enkeltprøverne bestå af midterdelen af de fisk, der
udgør den samlede prøve, idet enkeltprøverne hver skal veje mindst2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 6
(1) EFT L 303 af 6.11.1997, s. 12.▼M1
▼M1
100 g. Den samlede mængde, som grænseværdien gælder for, anvendes
til homogenisering af prøven.
— Hvis det parti, der skal udtages prøver fra, indeholder større fisk (hvor
de enkelte fisk vejer over 1 kg), består enkeltprøven af midterdelen af
fisken. Enkeltprøverne skal hver især veje mindst 100 g. Hvis det parti,
der skal udtages prøver fra, består af meget store fisk (f.eks. på over
6 kg), og det ville indebære et betydeligt økonomisk tab at udtage et
stykke af midterdelen af fisken, kan det anses for tilstrækkeligt at
udtage tre enkeltprøver på mindst 350 g hver uanset partiets størrelse.
5.Partiets eller delpartiets overensstemmelse med kravene
Partiet godkendes, hvis analyseresultatet fra en enkelt analyse ikke over-
stiger den pågældende grænseværdi, der er fastsat i forordning (EF) nr.
466/2001, idet der tages hensyn til måleusikkerhed.
Partiet overholder ikke den grænseværdi, der er fastsat i forordning (EF) nr.
466/2001, hvis analyseresultatet bekræftet ved endnu en analyse og
beregnet som middelværdien af mindst to separate bestemmelser uden tvivl
overstiger grænseværdien, idet der tages hensyn til måleusikkerheden.
Der kan tages hensyn til måleusikkerheden på en af følgende måder:
— ved at beregne den ekspanderede usikkerhed, idet der anvendes en
dækningsfaktor på 2, hvilket giver konfidens på ca. 95 %
— ved at fastlægge beslutningsgrænsen (CC α)i henhold til Kommission-
ens beslutning 2002/657/EF af 12. august 2002 om
gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 96/23/EF for så vidt
angår analysemetoders ydeevne og fortolkning af resultater (1) (punkt
3.1.2.5 i bilaget — for stoffer, for hvilke der er fastsat et tilladt niveau).
De eksisterende fortolkningsregler gælder for analyseresultater fra prøver
udtaget ved offentlig kontrol. For analyser til beskyttelse eller til reference-
formål anvendes nationale regler.2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 7
(1) EFT L 221 af 17.8.2002, s. 8. Senest ændret ved beslutning 2004/25/EF af 22.
december 2003 (EUT L 6 af 10.1.2004, s. 38).
▼B
BILAG II
FORBEREDELSE AF PRØVER OG KRAV TIL ANALYSEMETODER,
DER ANVENDES VED OFFICIEL KONTROL AF INDHOLDET AF
DIOXINER (PCDD/PCDF) OG BESTEMMELSE AF INDHOLDET AF
DIOXINLIGNENDE PCB I BESTEMTE LEVNEDSMIDLER
1.Formål og anvendelsesområde
Følgende krav bør anvendes, når levnedsmidler analyseres med henblik på
officiel kontrol af indholdet af dioxin (polychlorerede dibenzo-p-dioxiner
(PCDD) og polychlorerede dibenzofuraner (PCDF)) og bestemmelse af
dioxinlignende polychlorerede biphenyler (PCB).
Indholdet af dioxin i levnedsmidler kan overvåges på grundlag af en stra-
tegi, der omfatter en screeningsmetode med henblikpå at udvælge
stikprøver med indhold af dioxin og dioxinlignende PCB, der ligger mindre
end 30-40 % under eller ligger over det relevante niveau. Stikprøvernes
dioxinindhold skal bestemmes/bekræftes ved en verifikationsmetode.
Screeningsmetoder er metoder, der anvendes til at påvise tilstedeværelsen
af dioxin og dioxinlignende PCB på det relevante niveau. Disse metoder
har en høj produktivitet og anvendes til at undersøge store mængder prøver
for eventuelle positive resultater. De skal især forhindre falsk negative
resultater.
Verifikationsmetoder er metoder, der giver fuldstændig eller supplerende
information, så dioxin og dioxinlignende PCB kan identificeres og
bestemmes entydigt på det relevante niveau.
2.Baggrund
Fordi miljøprøver og biologiske prøver (inklusive prøver af levnedsmidler)
generelt indeholder komplekse blandinger af forskellige dioxinkongenere,
er begrebet toksicitetsækvivalensfaktor (TEF) blevet udviklet for at lette
risikovurderingen. Sådanne TEF'er er blevet fastsat for udtrykke koncentra-
tioner af blandinger af 2,3,7,8-substituerede PCDD'er og PCDF'er og for
nyligt nogle non-ortho- og mono-ortho-chlorsubstituerede PCB'er med
dioxinlignende aktivitet i toksicitetsækvivalenter (TEQ) af 2,3,7,8-TCDD
(jf. fodnote 1 i bilag I).
Koncentrationerne af de enkelte stoffer i en given prøve ganges med deres
respektive TEF, og summen heraf giver den samlede koncentration af
dioxinlignende forbindelser udtrykt i TEQ.
»Øvre koncentration« betyder, at hver ikke-bestemt kongeners bidrag til
TEQ anses for værende lig med bestemmelsesgrænsen.
»Nedre koncentration« betyder, at hver ikke-bestemt kongeners bidrag til
TEQ anses for værende nul.
»Middelkoncentration« betyder, at hver ikke-bestemt kongeners bidrag til
TEQ anses for værende lig med halvdelen af bestemmelsesgrænsen.
Den accepterede specifikke bestemmelsesgrænse for en enkelt kongener er i
dette direktivs forstand koncentrationen af en analysand i det prøveekstrakt,
som giver en instrumentrespons for de to forskellige ioner, der skal under-
søges, med et signal-støj-forhold på 3:1 for det mindst følsomme signal, og
som opfylder basiskravene, f.eks. retentionstid, isotopforhold ifølge bestem-
melsesproceduren, der er beskrevet i EPA-metode 1613 revision B.
3.Krav til kvalitetssikring, som skal overholdes ved prøveforberedelse
— Der skal tages forholdsregler for at undgå krydskontaminering i alle
faser af prøveudtagnings- og analyseproceduren.
— Prøverne skal opbevares og transporteres i beholdere af glas, alumi-
nium, polypropylen eller polyethylen. Spor af papirstøv skal fjernes fra
prøvebeholderen. Glasgenstande bør skylles med opløsningsmidler, der
forinden er blevet kontrolleret for dioxinforekomst.
— Opbevaring og transport af levnedsmiddelprøven skal foregå, så den
ikke forringes.
— Alle laboratorieprøver finmales og blandes grundigt, hvis det er rele-
vant, efter en metode, hvorom det er godtgjort, at den resulterer i
fuldstændig homogenisering (f.eks. så prøven kan sigtes gennem en
1 mm-sigte); prøverne skal tørres før formalingen, hvis vandindholdet
er for højt.2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 8
▼M1
▼B
▼B
— Der foretages en blindprøveanalyse ved at gennemføre hele analysepro-
ceduren, blot med udeladelse af prøven.
— Vægten af den prøve, der anvendes til ekstraktionen, skal være tilstræk-
kelig til at opfylde følsomhedskravene.
— Der findes mange tilfredsstillende særlige procedurer for prøveforbered-
else, som kan anvendes i forbindelse med de pågældende produkter.
Procedurerne skal valideres efter internationalt anerkendte retnings-
linjer.
4.Laboratoriekrav
— Laboratorierne skal dokumentere en metodes præstation inden for det
relevante niveaus interval, f.eks. 0,5, 1 og 2 gange det relevante niveau
med en acceptabel variationskoefficient for gentagne analyser. Se
nærmere om godkendelseskriterierne i punkt 5.
— Bestemmelsesgrænsen for en verifikationsmetode bør ligge inden for ca.
en femtedel af det relevante niveau, så det sikres, at der tages højde for
acceptable variationskoefficienter inden for det relevante niveaus
interval.
— Som interne kvalitetskontrolforanstaltninger bør der gennemføres regel-
mæssig blindprøvekontrol og standardtilsætningsforsøg eller analyse af
kontrolstikprøver (om muligt helst med certificeret referencemateriale).
— Vellykket deltagelse i sammenlignende laboratorieprøvninger, hvor
laboratoriets præstationer vurderes, er den måde, som kompetence
vedrørende specifikke analyser bedst kan godtgøres på. Vellykket delta-
gelse i sammenlignende laboratorieprøvninger vedrørende f.eks. jord-
og spildevandsprøver er imidlertid ikke nødvendigvis noget bevis for,
at laboratoriet også har kompetence vedrørende prøver af levnedsmidler
eller foder, som har et lavere forureningsniveau. Løbende deltagelse i
sammenlignende laboratorieprøvninger vedrørende bestemmelse af
dioxin og dioxinlignende PCB i de relevante foder-/levnedsmiddelma-
trixer er derfor obligatorisk.
— I henhold til direktiv 93/99/EØF skal laboratorier være godkendt af et
anerkendt organ, der fungerer i overensstemmelse med ISO-vejledning
58, for at sikre, at de anvender analysekvalitetssikring. Laboratorier
bør godkendes ifølge ISO/IEC/17025:1999-standarden.
5.Krav til procedurer for analyse af dioxin og dioxinlignende PCB
Grundlæggende krav med henblik på godkendelse af analyseprocedurer
—Høj følsomhed og lave påvisningsgrænser . For PCDD'er og PCDF'er
skal de påviselige mængder befinde sig i pikogram-TEQ-intervallet
(10-12g) på grund af visse af disse forbindelsers ekstremt høje toksicitet.
Det er kendt, at PCB forekommer i højere niveauer end PCDD og
PCDF. For de fleste PCB-kongenere er det tilstrækkeligt med en
følsomhed i nanogram-intervallet (10-9g). Til måling af mere toksiske
dioxinlignende PCB-kongenere (især non-ortho-substituerede konge-
nere) skal den samme følsomhed som for PCDD og PCDF dog opnås.
—Høj selektivitet (specificitet) . PCDD, PCDF og dioxinlignende PCB skal
kunne skelnes fra en lang række andre ledsagestoffer, der er frem-
kommet ved ekstraktionen, og som muligvis er interfererende
forbindelser i koncentrationer, der er op til mange gange højere end
analysandens. For gaschromatografi/massespektrometri-(GC/MS)-meto-
ders vedkommende skal der kunne skelnes mellem forskellige
kongenere, f.eks. mellem toksiske kongenere (f.eks. de 17 2,3,7,8-
substituerede PCDD'er og PCDF'er og dioxinlignende PCB'er) og andre
kongenere. Bioassays bør kunne bestemme TEQ-værdier selektivt som
summen af PCDD'er, PCDF'er og dioxinlignende PCB'er.
—Høj nøjagtighed (korrekthed og præcision) . Bestemmelsen bør give et
pålideligt skøn over den korrekte koncentration i en prøve. Høj nøjag-
tighed (målingens nøjagtighed: graden af overensstemmelse mellem
måleresultatet og den målte genstands korrekte eller tillagte værdi) er
nødvendig for at undgå, at et resultat af en analyse afvises på grundlag
af lav pålidelighed af den skønnede TEQ. Nøjagtighed udtrykkes som
korrekthed (forskellen mellem den målte gennemsnitsværdi for en
analysand i et certificeret materiale og dens certificerede værdi, udtrykt
i procent af den certificerede værdi) og præcision (præcision beregnes
normalt som en standardafvigelse, inklusive repeterbarhed og reprodu-
cerbarhed, og viser graden af overensstemmelse mellem resultater, der
er opnået ved at anvende forsøgsmetoden flere gange under nærmere
fastsatte betingelser).
Screeningsmetoder kan omfatte GC/MS-analysemetoder og bioassays,
og verifikationsmetoder er gaschromatografi med høj opløsningsevne/
massespektrometri med høj opløsningsevne (HRGC/HRMS). Følgende
kriterier skal overholdes i forhold til den samlede TEQ-værdi:2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 9
▼B
Screeningsmetoder Verifikationsmetoder
Falsknegativ-andel < 1 %
Korrekthed – 20 % til + 20 %C V <3 0% <1 5%
6.Specifikke krav, som GC/MS-metoder skal opfylde med henblik på
screening eller verifikation
— For at validere analyseproceduren tilsættes
13C-mærkede 2,3,7,8-chlor-
substituerede PCDD/F-standarder (og13C-mærkede interne
dioxinlignende PCB-standarder, hvis dioxinlignende PCB skal
bestemmes) helt i begyndelse af analysen, dvs. inden ekstraktion.
Mindst en af disse kongenere for hver af de tetra- til octa-chlorerede
homologe grupper af PCDD/F (og mindst en kongener for hver af de
homologe grupper af dioxinlignende PCB, hvis dioxinlignende PCB
skal bestemmes) skal tilsættes. (Alternativt tilsættes mindst en kongener
for hver massespektometrisk udvalgte ionregistreringsfunktion, der
anvendes til overvågning af PCDD/F og dioxinlignende PCB). Det
bedste er dog — navnlig ved verifikationsmetoder — at anvende alle
1713C-mærkede 2,3,7,8-substituerede interne PCDD/F-standarder og 12
13C-mærkede interne dioxinlignende PCB-standarder (hvis dioxinlig-
nende PCB skal bestemmes).
Ligeledes bør der bestemmes relative reaktionsfaktorer for de konge-
nere, som der ikke tilsættes en13C-mærket analog for, ved hjælp af
relevante kalibereringsopløsninger.
— For vegetabilske fødevarer og animalske fødevarer, der indeholder
under 10 % fedt, er det obligatoriskat tilsætte interne standarder inden
ekstraktionen. For animalske fødevarer, der indeholder over 10 % fedt,
kan de interne standarder tilsættes enten før ekstraktionen eller efter
fedtekstraktionen. Der bør foretages en hensigtsmæssig validering af
ekstraktionseffektiviteten, afhængigt af den fase, hvor de interne stan-
darder indføres, og af, om resultaterne er produktbaserede eller
fedtbaserede.
— Inden GC/MS-analyse skal der tilsættes en eller to genfindelsesstan-
dard(er) (surrogat).
— Det er nødvendigt med genfindelseskontrol. Niveauet for genfindelse af
de enkelte interne standarder i verifikationsmetoder bør ligge mellem
60 og 120 %. Lavere eller højere genfindelse for enkeltkongenere,
navnlig for visse hepta- og octa-chlorerede dibenzodioxiner og dibenzo-
furaner, kan accepteres, på betingelse af at deres bidrag til TEQ-værdi
ikke udgør mere end 10 % af den samlede TEQ-værdi (kun baseret på
PCDD/F). Niveauet for genfindelse ved screeningsmetoder bør ligge
mellem 30 og 140 %.
— Der bør gennemføres separation af dioxiner fra interfererende chlore-
rede forbindelser som f.eks. PCB og chlorerede diphenylethere ved
hjælp af relevante chromatografiske metoder (helst med florisil-,
alumina- og/eller carbonkolonne).
— Det bør være tilstrækkeligt med gaschromatografisk separation af
isomerer (< 25 % topafstand mellem 1,2,3,4,7,8-HxCDF og
1,2,3,6,7,8-HxCDF).
— Bestemmelse bør foretages ved hjælp af EPA-metode 1613, revision B
»Tetra-through octa-chlorinated dioxins and furans by isotope dilution
HRGC/HRMS«, eller en anden metode, der opfylder tilsvarende krav.
— Forskellen mellem øvre og nedre niveau bør ikke overstige 20 % for
fødevarer med en dioxinforurening på ca. 1 pg WHO-TEQ/g fedtstof
(kun baseret på PCDD/PCDF). For fødevarer med lavt fedtindhold
anvendes samme krav til forureningsniveauer på ca. 1 pg WHO-TEQ/g
produkt. For lavere forureningsniveauer, f.eks. på 0,50 pg WHO-TEQ/g
produkt, kan der være en difference på 25-40 % mellem den øvre og
den nedre koncentration.
7.Screeningsanalysemetoder
7.1.Indledning
I forbindelse med screeningsmetoden kan der anvendes forskellige analyse-
fremgangsmåder: ren screening eller en kvantitativ indfaldsvinkel.2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 10
▼B
Screening alene
Prøvernes reaktion sammenlignes med reaktionen for en referenceprøve,
som ligger på det relevante niveau. Prøver med en reaktion, der ligger
under referenceprøvens, erklæres negative, men dem med en højere reak-
tion formodes at være positive. Krav:
— Hver analyserække skal omfatte en blindprøve og referenceprøve(r),
som ekstraheres og analyseres samtidig under identiske betingelser.
Referenceprøven skal udvise en klart kraftigere reaktion end en blind-
prøve.
— Der bør anvendes ekstra referenceprøver på 0,5 og 2 gange det rele-
vante niveau for at vise analysens egen præstation inden for det
interval, der er relevant for kontrollen af det relevante niveau.
— Når andre matrixer analyseres, skal referenceprøvens/-prøvernes
egnethed godtgøres, helst ved at inddrage prøver, som HRGC/HRMS
har vist har et TEQ-niveau, der nogenlunde svarer til indholdet i refe-
renceprøven, eller i en blindprøve tilsat standard op til det pågældende
niveau.
— Da interne standarder ikke kan anvendes i bioassays, er repeterbarheds-
analyser meget vigtige for at tilvejebringe oplysninger om
standardafvigelsen inden for en og samme analyserække. Variationsko-
efficienterne bør ligge under 30 %.
— For bioassays vedkommende bør målforbindelser, mulige interferenser
og højeste tolererede værdier for blindprøver fastlægges.
Kvantitativ indfaldsvinkel
Den kvantitative metode forudsætter standardfortyndingsrækker, dobbelt
eller tredobbelt oprensning og måling samt blindprøve og kontrol af genfin-
delse. Resultatet kan udtrykkes som TEQ, idet det antages, at de
forbindelser, der afføder signalet, er i overensstemmelse med TEQ-prin-
cippet. Det kan ske ved at anvende TCDD (eller en dioxin/furan-
standardblanding) til at frembringe en kalibreringskurve til beregning af
TEQ-niveauet i ekstraktet og dermed i prøven. Derefter foretages en
korrektion for det TEQ-niveau, der er beregnet for en blindprøve (for at
tage urenheder fra de anvendte opløsningsmidler og kemikalier i betragt-
ning), og en genfindelse (som beregnes fra TEQ-niveauet i en
kvalitetskontrolprøve, der ca. ligger på det relevante niveau). Det er vigtigt
at bemærke, at en del af det genfindelsestab, der tilsyneladende viser sig,
kan skyldes matrixvirkninger og/eller forskelle mellem TEF-værdierne i de
pågældende bioassays og de officielle TEF-værdier, som WHO har fastsat.
7.2.Krav til screeningsanalysemetoder
— GC/MS-analysemetoder og bioassays kan anvendes til screening. For
GC/MS-metoder kan kravene i punkt 6 anvendes. Der er fastsat speci-
fikke krav til cellebaserede bioassays i punkt 7.3 og til
analysekitbaserede bioassays i punkt 7.4.
— Det er nødvendigt med oplysninger om antallet af falskpositive og
falsknegative resultater fra en stor mængde stik prøver, der ligger under
og over grænseværdierne eller indsatsgrænserne, i sammenligning med
TEQ-indholdet som bestemt ved en verifikationsmetode. Den faktiske
andel af falsknegative prøver bør ligge under 1 %. Andelen af falsk
positive prøver bør være tilstrækkeligt lav til, at screening med fordel
kan anvendes.
— Positive resultater skal altid bekræftes ved hjælp af en verifikationsme-
tode (HRGC/HRMS). Prøver inden for et stort TEQ-interval bør
endvidere bekræftes ved HRGC/HRMS (ca. 2-10 % af de negative
prøver). Der bør foreligge oplysninger om overensstemmelsesgraden
mellem bioassay- og HRGC/HRMS-resultater.
7.3.Specifikke krav til cellebaserede bioassays
— Når der gennemføres et bioassay, kræves der ved hver analyse en refe-
rencekoncentrationsrække af TCDD eller en dioxin/furan-blanding (fuld
dosis-respons-kurve med R2> 0,95). Til screeningsformål kan der dog
anvendes en udvidet lavniveaukurve til analyse af prøver med lavt
indhold.
— Der bør anvendes en TCDD-referencekoncentration (på ca. tre gange
bestemmelsesgrænsen) på et kvalitetskontrolskema til resultatet af
bioassayet over et konstant tidsrum. Et alternativ kunne være en refe-
renceprøves relative reaktion i sammenligning med TCDD-
kalibreringslinjen, da cellernes reaktion kan påvirkes af mange faktorer.
— Kvalitetskontrolkort (QC) for hver type referencemateriale bør regi-
streres og kontrolleres for at sikre, at resultatet er i overensstemmelse
med de fastsatte retningslinjer.2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 11
▼B
— Navnlig med henblik på kvantitative beregninger skal induktionen af
den anvendte prøveopløsning ligge inden for den lineære del af reakti-
onskurven. Prøver, der ligger over reaktionskurvens lineære del, skal
opløses og analyseres igen. Derfor anbefales det at analysere mindst
tre eller flere opløsninger på én gang.
— Standardafvigelsen bør ikke udgøre over 15 % i tredobbelt bestemmelse
for hver prøveopløsning og ikke over 30 % mellem tre indbyrdes
uafhængige forsøg.
— Påvisningsgrænsen kan sættes til tre gange standardafvigelsen i forhold
til blindprøven af opløsningsmiddel eller til baggrundsreaktionen. Man
kan også anvende en reaktion, der ligger over baggrunden (induktions-
faktor fem gange blindprøven af opløsningsmiddel), beregnet i forhold
til dagens kalibreringskurve. Bestemmelsesgrænsen kan sættes til fem
til seks gange standardafvigelsen i forhold til blindprøven af opløs-
ningsmiddel eller til baggrundsreaktionen, eller man kan anvende en
reaktion, der ligger klart over baggrunden (induktionsfaktor ti gangeblindprøven af opløsningsmiddel), beregnet i forhold til dagens kalibre-
ringskurve.
7.4.Specifikke krav til analysekitbaserede bioassays (
1)
— Producentens vejledning om prøveforberedelse og analyser skal følges.
— Analysekit, hvis udløbsdato er overskredet, bør ikke anvendes.
— Materialer eller bestanddele, der er beregnet til at blive anvendt
sammen med andre kit, bør ikke anvendes.
— Analysekit bør opbevares inden for det interval, der er angivet for opbe-
varingstemperatur, og anvendes ved den angivne
anvendelsestemperatur.
— Påvisningsgrænsen for immunassays bestemmes som tre gange stan-
dardafvigelsen baseret på tidobbelt analyse af blindprøven divideret
med hældningsværdien af den lineære regressionsligning.
— Der bør anvendes referencestandarder til analyser i laboratoriet for at
sikre, at reaktionen på standarden ligger inden for et acceptabelt
interval.
8.Indberetning af resultater
Så vidt den anvendte analyseprocedure tillader det, bør analyseresultaterne
omfatte værdierne for de enkelte PCDD/F- og PCB-kongenere og regi-
streres som nedre koncentrationer, øvre koncentrationer og
middelkoncentrationer, med henblik på at registreringen af resultater
omfatter så mange oplysninger som muligt, så resultaterne kan fortolkes i
overensstemmelse med specifikke krav.
Rapporten skal også oplyse om prøvens fedtindhold og om, hvilken metode
der er anvendt til fedtekstraktion.
Tallene for genfindelse af de enkelte interne standarder skal stilles til
rådighed, hvis genfindelsen ligger uden for det interval, der er angivet i
punkt 6, hvis grænseværdierne er overskredet, og i øvrige tilfælde efter
anmodning.2002L0069 — DA — 10.05.2004 — 001.001 — 12
(1) Der er endnu ikke fremlagt dokumentation for, at analysekitbaserede bioassays, der
findes i handelen, er tilstrækkeligt følsomme og pålidelige til, at de kan anvendes tilscreening for forekomst af dioxin på de krævede niveauer i prøver af fødevarer og
foder.