1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV 92/49/EØF
af 18. juni 1992
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed
bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesfor-
sikringsdirektiv)
(EFT L 228 af 11.8.1992, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/26/EFaf 29. juni 1995 L168 7 18.7.1995
►M2Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/64/EFaf 7. november 2000 L290 27 17.11.2000
►M3Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EFaf 16. december
2002L35 1 11.2.2003
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980,s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
▼B
RÅDETS DIREKTIV 92/49/EØF
af 18. juni 1992
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og omændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesfor-
sikringsdirektiv)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det EuropæiskeØkonomiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2 og artikel 66,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(
1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale
Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:
1)Det er nødvendigt at gennemføre det indre marked for direkte
forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring på grundlag af
både reglerne om fri etableringsret og reglerne om fri udveksling
af tjenesteydelser for at gøre det lettere for forsikringsselskabermed hjemsted i Fællesskabet at dække risici, der består indenfor Fællesskabet;
2)Rådets andet direktiv (88/357/EØF) af 22. juni 1988 om samord-ning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkteforsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsættelseaf bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af
den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv
73/239/EØF(
4), har allerede i vidt omfang bidraget til gennem-
førelsen af det indre marked for direkte forsikringsvirksomhedbortset fra livsforsikring ved at give forsikringstagere, der pågrund af deres art, deres størrelse eller arten af den risiko, somskal forsikres, ikke har behov for særlig beskyttelse i den
medlemsstat, hvor risikoen består, fuld frihed til at benytte det
videst mulige forsikringsmarked;
3)direktiv 88/357/EØFudgør derfor et vigtigt skridt hen imod en
indbyrdes tilnærmelse af de nationale markeder inden for et inte-
greret marked, et skridt, som bør suppleres med andrefællesskabsinstrumenter med det formål at give alle forsikrings-tagere, uanset deres art eller størrelse eller arten af den risiko,som skal forsikres, mulighed for at benytte ethvert forsikringssel-
skab med hjemsted i Fællesskabet, som udøver sin virksomhed
dér i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne omfri udveksling af tjenesteydelser, samtidig med at der sikres demen tilstrækkelig beskyttelse;
4)nærværende direktiv indgår i hele komplekset af alleredegennemført fællesskabslovgivning, herunder navnlig Rådetsførste direktiv (73/239/EØF) af 24. juli 1973 om samordning afde administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgangtil udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsfor-
sikring(
5) og Rådets direktiv 91/674/EØFaf 19. december 1991
om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regn-skaber(
6);1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 2
(1) EFT nr. C 244 af 28. 9. 1990, s. 28, og
EFT nr. C 93 af 13. 4. 1992, s. 1.
(2) EFT nr. C 67 af 16. 3. 1992, s. 98, og
EFT nr. C 150 af 15. 6. 1992
(3) EFT nr. C 102 af 18. 4. 1991, s. 7.
(4) EFT nr. L 172 af 4. 7. 1988, s. 1. Direktivet er ændret ved direktiv 90/618/
EØF(EF T nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 44).
(5) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3. Direktivet er senest ændret ved direktiv
90/618/EØF(EF T nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 44).
(6) EFT nr. L 374 af 31. 12. 1991, s. 7.
▼B
5)den valgte fremgangsmåde består i at gennemføre en harmonise-
ring på de vigtigste punkter og i det omfang, det er nødvendigt
og tilstrækkeligt for at nå frem til en gensidig anerkendelse aftilladelser og forsigtighedstilsynsordninger, som vil gøre detmuligt at udstede en enkelt tilladelse, som dækker hele Fælles-skabet, og at anvende princippet om hjemlandstilsyn;
6)derfor er adgang til og udøvelse af forsikringsvirksomhed forfremtiden betinget af en enkelt administrativ tilladelse udstedtaf myndighederne i den medlemsstat, hvor forsikringsselskabethar sit hjemsted; med denne tilladelse kan selskabet påbegynde
sin virksomhed overalt i Fællesskabet i henhold til enten
reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser; filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvorder præsteres tjenesteydelser, kan ikke længere afkræve forsik-ringsselskaber, der ønsker at udøve forsikringsvirksomhed dér,og som allerede har fået en tilladelse i hjemlandet, en ny tilla-
delse; for at tage hensyn hertil er det nødvendigt at ændre
direktiv 73/239/EØFog 88/357/EØF ;
7)det påhviler for fremtiden de kompetente myndigheder i hjem-
landet af føre tilsyn med forsikringsselskabets økonomiske
soliditet, navnlig med dets solvens og oprettelsen af tilstrække-lige forsikringsmæssige hensættelser, og med, at disse dækkesaf kongruente aktiver;
8)visse bestemmelser i nærværende direktiv fastsætter minimums-normer; hjemlandet kan foreskrive strengere regler for deforsikringsselskaber, der er tilladt af dets egne kompetentemyndigheder;
9)medlemsstaternes kompetente myndigheder bør have de nødven-dige kontrolbeføjelser til at sikre, at forsikringsselskabet udøversin virksomhed på betryggende vis i hele Fællesskabet, hvadenten det sker i henhold til reglerne om fri etableringsret ellerreglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; de skal i særde-
leshed kunne vedtage egnede beskyttelsesforanstaltninger eller
pålægge sanktioner med det formål at forhindre uregelmæssig-heder og eventuelle overtrædelser af bestemmelsernevedrørende forsikringstilsyn;
10)det indre marked indebærer et område uden indre grænser medadgang til at udøve enhver form for forsikringsvirksomhedbortset fra livsforsikring i hele Fællesskabet, og ethvert behørigttilladt forsikringsselskab får derfor mulighed for at dække enhvilken som helst af de risici, der er omhandlet i bilaget til
direktiv 73/239/EØF; med henblik herpå er det nødvendigt at
ophæve den monopolstilling, der i nogle medlemsstater erindrømmet visse organer med hensyn til dækning af bestemteformer for risici;
11)bestemmelserne om overdragelse af forsikringsbestanden børtilpasses til den ved nærværende direktiv indførte retlige ordningmed en enkelt tilladelse;
12)på de vigtigste punkter er der ved direktiv 91/674/EØFalleredegennemført en harmonisering af medlemsstaternes bestemmelservedrørende oprettelse af de forsikringsmæssige hensættelser, somforsikringsselskaberne skal oprette til dækning af indgåedeforpligtelser, og denne harmonisering muliggør en gensidig aner-kendelse af disse reserver;1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 3
▼B
13)der bør foretages en samordning af reglerne vedrørende spred-
ningen, lokaliseringen og kongruensen af de aktiver, der kan
medgå til dækning af de forsikringsmæssige hensættelser, medhenblik på at fremme den gensidige anerkendelse af medlemssta-ternes bestemmelser; denne samordning bør tage hensyn dels tilde foranstaltninger for så vidt angår frie kapitalbevægelser, derer vedtaget ved Rådets direktiv 88/361/EØFaf 24. juni 1988
om gennemførelse af Traktatens artikel 67(
1), dels til Fællesska-
bets udvikling hen imod Den Økonomiske og Monetære Union;
14)hjemlandet kan dog ikke kræve, at forsikringsselskaberne inve-sterer de aktiver, der medgår til dækning af deresforsikringsmæssige hensættelser, i bestemte kategorier af aktiver,da et sådant krav er uforeneligt med de foranstaltninger til libe-
ralisering af kapitalbevægelser, der er fastsat i direktiv 88/361/
EØF;
15)i afventning af et direktiv om investeringsydelser, som bl. a.harmoniserer begrebet organiseret marked, er det nødvendigtmed henblik på nærværende direktiv og uden af foregribe densenere harmonisering at fastlægge en midlertidig definition af
dette begreb, som vil blive afløst af den definition, der er harmo-
niseret på fællesskabsplan, og som pålægger markedets hjemlanddet ansvar, som nærværende direktiv midlertidigt pålæggerforsikringsselskabets hjemland;
16)det er nødvendigt at supplere listen over elementer, der kananvendes til dækning af den i henhold til direktiv 73/239/EØFpåbudte solvensmargen, for at tage hensyn til de nye finansielle
instrumenter og faciliteter, som andre finansielle institutioner
kan henregne til deres egenkapital;
17)inden for rammerne af et integreret forsikringsmarked bør dergives forsikringstagere, der på grund af deres art, deres størrelseeller arten af den risiko, som skal dækkes, ikke har behov forsærlig beskyttelse i den medlemsstat, hvor risikoen består, fuld
frihed til at vælge den lovgivning, der skal gælde for forsikrings-
aftalen;
18)det er ikke en nødvendig forudsætning for gennemførelsen af detindre marked for forsikringer, at der er sket en samordning afforsikringsaftaleretten; medlemsstaternes mulighed for atgennemtvinge anvendelse af deres lovgivning på forsikringsaf-
taler, der dækker risici, som befinder sig på deres område,
udgør en tilstrækkelig garanti for de forsikringstagere, der harbehov for særlig beskyttelse;
19)inden for rammerne af det indre marked er det i forsikringstage-rens interesse at have adgang til det størst mulige udvalg afforsikringsprodukter, der tilbydes i Fællesskabet, således at han
kan vælge den forsikring, der passer bedst til hans behov; det
påhviler den medlemsstat, hvor risikoen består, at påse, at derikke findes nogen hindring for, at de forsikringsprodukter, dertilbydes i Fællesskabet, kan afsættes på dens område, forudsatat de ikke er i strid med gældende retsregler begrundet i almenehensyn i den medlemsstat, hvor risikoen består, og såfremt disse
hensyn ikke er beskyttet af hjemlandets retsreglerne, forudsat at
disse retsregler anvendes ikke-diskriminerende på ethvertselskab, der udøver virksomhed i denne medlemsstat, er objek-tivt begrundet og står i et rimeligt forhold til det tilstræbte mål.
20)medlemsstaterne skal kunne sikre, at forsikringsprodukterne ogde aftaledokumenter, der anvendes ved dækning af risici, der
består på deres område, hvad enten der er tale om virksomhed
udøvet i henhold til reglerne om fri etableringsret eller i henholdtil reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overholdergældende specifikke retsregler begrundet i almene hensyn; detilsynsordninger, der skal anvendes, bør tilpasses kravene i detindre marked uden at være en forudsætning for udøvelsen af1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 4
(1) EFT nr. L 178 af 8. 7. 1988, s. 5.
▼B
forsikringsvirksomhed; det forekommer ikke rimeligt at opret-
holde ordninger med forudgående godkendelse afforsikringsbetingelserne; der bør derfor indføres andre ordninger,
som passer bedre til kravene i det indre marked, og som gør det
muligt for samtlige medlemsstater at sikre forsikringstagerne denfornødne beskyttelse;
21)forsikringsselskabet bør, når forsikringstageren er en fysiskperson, oplyse denne om, hvilken lovgivning der skal gælde for
aftalen, samt om bestemmelserne vedrørende behandling af
klager fra forsikringstagere vedrørende aftalen;
22)i visse medlemsstater træder privat eller frivilligt indgået syge-forsikring delvis eller fuldstændig i stedet for den sygesikring,der er indbygget i de sociale sikringsordninger;
23)arten og de sociale konsekvenser af sygeforsikringsaftalerne gør
det berettiget, at myndighederne i den medlemsstat, hvor risi-
koen består, løbende kræver anmeldelse af de almindelige ogspecielle aftalebetingelser med henblik på kontrol af, at disseaftaler delvist eller fuldstændigt træder i stedet for den sygesik-ring, der er indbygget i den sociale sikringsordning; dennekontrol må ikke være en betingelse for afsætning af forsikrings-
produkterne; sygeforsikring, som delvist eller fuldstændigt
træder i stedet for den sygesikring, der er indbygget i den socialesikringsordning, adskiller sig på grund af sit særpræg fra andenskadeforsikring og fra livsforsikring, eftersom det er nødvendigtat sikre, at forsikringstagerne reelt har adgang til en privat eller
frivilligt indgået sygeforsikring uanset alder eller sundhedstil-
stand;
24)nogle medlemsstater har indført specifikke retsforskrifter til detteformål; begrundet i almene hensyn er det muligt at vedtage ellerbibeholde sådanne retsforskrifter, såfremt de ikke uforholdsmæs-sigt begrænser den frie etableringsret eller retten til fri
udveksling af tjenesteydelser, idet forskrifterne dog skal
anvendes på samme måde uanset forsikringsselskabets hjemland;de pågældende retsforskrifter kan variere alt efter forholdene iden enkelte medlemsstat; disse forskrifter kan fastsætte, at derskal være åben adgang, tariffastsættelse på et ensartet grundlagfor hver aftaletype og livsvarig dækning; det samme mål kan
også nås, hvis det kræves, at forsikringsselskaber, som tegner
private eller frivilligt indgåede sygeforsikringer, skal tilbydestandardpolicer, der svarer til dækningen under den lovpligtigesociale sikringsordning, til en præmie, som ikke overstiger etfastsat maksimum, og at de skal deltage i tabsudligningsord-
ninger; det kan også kræves, at privat eller frivilligt indgået
sygeforsikring teknisk fungerer på lignende måde som livsforsik-ring;
25)som følge af den samordning, der er gennemført ved direktiv 73/239/EØFsom ændret ved nærværende direktiv, er den mulighed,som Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til artikel 7, stk. 2,
litra c), i samme direktiv har for at forbyde, at sygeforsikring
udøves sideløbende eller samtidig med andre klasser, ikkelængere berettiget og bør derfor bortfalde;
26)medlemsstaterne kan kræve af alle forsikringsselskaber, der påderes område for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadefor-sikringer, at de overholder de specifikke bestemmelser for denne
form for forsikring i deres nationale lovgivning; dette krav kan
dog ikke omfatte bestemmelserne om finansielt tilsyn, somudelukkende henhører under hjemlandets kompetence;
27)udøvelsen af den frie etableringsret gør en fast tilstedeværelse ifilialmedlemsstaten påkrævet; for at der, for så vidt angår
ansvarsforsikring for motorkøretøjer, kan tages individuelle
hensyn til de sikrede og de skadelidte, er det nødvendigt, at deri filialmedlemsstaten findes passende strukturer, som skalindhente alle nødvendige oplysninger i tilknytning til erstatnings-krav i forbindelse med denne risiko, og som har tilstrækkeligebeføjelser til at repræsentere forsikringsselskabet over for de1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 5
▼B
personer, som har lidt skade, og som vil kunne kræve erstatning,
herunder også beføjelse til at udbetale en sådan erstatning, og tilat repræsentere selskabet eller om nødvendigt lade det repræsen-
tere i retten eller over for myndighederne i den pågældende
medlemsstat i forbindelse med sådanne erstatningskrav;
28)inden for rammerne af det indre marked kan en medlemsstatikke længere forbyde samtidig udøvelse af forsikringsvirk-somhed på sit område i henhold til reglerne om frietableringsret og reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser;det er derfor nødvendigt at afskaffe medlemsstaternes mulighed
herfor i henhold til direktiv 88/357/EØF;
29)der bør indføres en sanktionsordning, som kan bringes i anven-delse, når et forsikringsselskab i den medlemsstat, hvor risikoen
består, ikke overholder gældende bestemmelser begrundet ialmene hensyn, som gælder for det;
30)nogle medlemsstater pålægger ikke forsikringsvirksomhed nogenform for indirekte skatter, hvorimod flertallet af dem anvendersærlige skatter og andre former for afgifter, herunder ekstrabi-drag til garantifonde; i de medlemsstater, hvor sådanne skatterog bidrag opkræves, varierer deres struktur og procentsats meget;
det bør undgås, at de bestående forskelle resulterer i konkurren-
cefordrejning mellem medlemsstaterne med hensyn til forsikring;med forbehold af yderligere samordning kan anvendelse af deskatteordninger og andre former for bidrag, der gælder i denmedlemsstat, hvor risikoen består, afhjælpe en sådan ulempe;
det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte de bestemmelser,
som skal sikre opkrævningen af disse skatter og bidrag;
31)det kan være nødvendigt med jævne mellemrum at foretagetekniske tilpasninger af de detaljerede regler i nærværendedirektiv for at tage hensyn til udviklingen inden for forsikrings-branchen; Kommissionen vil, inden for rammerne af degennemførelsesbeføjelser, der er tillagt den ved Traktatensbestemmelser, foretage sådanne tilpasninger, for så vidt de er
nødvendige, efter høring af den ved direktiv 91/675/EØF(
1)ned-
satte forsikringskomité;
32)der må fastsættes specifikke bestemmelser for at sikre over-gangen fra den retlige ordning, der gælder på tidspunktet forgennemførelsen af nærværende direktiv, til den ved direktivetindførte ordning; disse bestemmelser skal have til formål athindre, at der pålægges medlemsstaternes kompetente myndig-
heder en ekstra arbejdsbyrde;
33)i henhold til Traktatens artikel 8 C skal der tages hensyn tilomfanget af den indsats, der må gøres af økonomier på forskel-
lige udviklingstrin; der må derfor indrømmes vissemedlemsstater en overgangsordning, der muliggør en gradvisgennemførelse af dette direktiv —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
I dette direktiv forstås ved:
a)forsikringsselskab: ethvert selskab, som har opnået administrativ
tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 73/239/EØF;
b)filial:et forsikringsselskab agenturer eller filialer, under hensyn til
artikel 3 i direktiv 88/357/EØF;1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 6
(1) EFT nr. L 374 af 31. 12. 1991, s. 32.
▼B
c)hjemland: den medlemsstat, hvor hjemstedet for det forsikringssel-
skab, der dækker risikoen, er beliggende;
d)filialmedlemsstat: den medlemsstat, hvor den filial, der dækker risi-
koen, er beliggende;
e)den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser: den medlems-
stat, hvor risikoen består i henhold til artikel 2, litra d), i direktiv
88/357/EØF, når den dækkes af et forsikringsselskab eller en filial,
der er beliggende i en anden medlemsstat;
f)kontrol:den forbindelse, der består mellem et moderselskab og et
datterselskab, jf. artikel 1 i direktiv 83/349/EØF(1), eller en forbin-
delse af samme art mellem en fysisk eller juridisk person og et
selskab;
g)kvalificeret deltagelse: direkte eller indirekte besiddelse af mindst
10 % af kapitalen eller stemmerettighederne, eller enhver andenmulighed for at udøve en betydelig indflydelse på driften af det
selskab, hvori der besiddes en kapitalinteresse.
Ved anvendelsen af denne definition i forbindelse med artikel 8 og
15 i nærværende direktiv samt de andre niveauer for deltagelse, derer omhandlet i artikel 15, medregnes de stemmerettigheder, der er
nævnt i artikel 7 i direktiv 88/627/EØF(
2);
h)moderselskab: en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i
direktiv 83/349/EØF;
i)datterselskab: en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i
direktiv 83/349/EØF; ethvert datterselskab af et datterselskab ansesogså for at være datterselskab af det moderselskab, der står i spidsenfor disse foretagender;
j)reguleret marked: et kapitalmarked, som af selskabets hjemland
betragtes som et reguleret marked i afventning af en definition, der
skal fastlægges inden for rammerne af et direktiv om investerings-ydelser, og som er karakteriseret ved:
— en regelmæssig funktion, og
— det forhold, at bestemmelser, der er vedtaget eller godkendt af
de berettigede myndigheder, fastlægger betingelserne for marke-
dets funktion, betingelserne for adgang til markedet og, når
direktiv 79/279/EØFaf 5. marts 1979 om samordning af betin-gelserne for værdipapirers optagelse til officiel notering på enfondsbørs(
3) anvendes, de betingelser for optagelse til notering,
der er fastsat ved nævnte direktiv, og, når dette direktiv ikkeanvendes, de betingelser, disse finansielle instrumenter skal
opfylde for faktisk at kunne omsættes på markedet.
I forbindelse med nærværende direktiv kan et reguleret marked være
etableret i en medlemsstat eller i et tredjeland. I sidstnævnte tilfældeskal markedet være anerkendt af selskabets hjemland og opfylde
tilsvarende krav. De finansielle instrumenter, der omsættes dér,
skal være af en kvalitet, der svarer til kvaliteten af de instrumenter,der omsættes på det eller de regulerede markeder i den pågældendemedlemsstat;
k)kompetente myndigheder: de nationale myndigheder, der ved lov
eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med forsikrings-selskaber;
l)snævre forbindelser: en situation, hvor to eller flere fysiske eller
juridiske personer er knyttet til hinanden gennem:
a) kapitalinteresser, hvorved forstås besiddelse af mindst 20 % af
stemmerettighederne eller af kapitalen i en virksomhed, entendirekte eller gennem kontrol, eller1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 7
(1) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1.
(2) EFT nr. L 348 af 17. 12. 1988, s. 62.
(3) EFT nr. L 66 af 13. 3. 1979, s. 21. Direktivet er senest ændret ved direktiv
82/148/EØF(EF T nr. L 62 af 5. 3. 1982, s. 22).▼M1
▼M1
b) kontrol, hvorved forstås den forbindelse, der består mellem et
moderselskab og et datterselskab i alle de i artikel 1, stk. 1 og2, i direktiv 83/349/EØF(
1) nævnte tilfælde, eller en forbindelse
af samme art mellem en fysisk eller juridisk person og en virk-
somhed; et datterselskab af et datterselskab betragtes ligeledessom datterselskab af det moderselskab, der står i spidsen fordisse virksomheder.
En situation, hvor to eller flere fysiske eller juridiske personer er
varigt knyttet til den samme person gennem kontrol, betragtes lige-ledes som en snæver forbindelse.
Artikel 2
1. Dette direktiv finder anvendelse på de forsikringer og forsikrings-
selskaber, der er nævnt i artikel 1 i direktiv 73/239/EØF.
2. Nærværende direktiv finder hverken anvendelse på de forsikringer
og transaktioner eller selskaber og institutioner, som direktiv 73/239/EØFikke finder anvendelse på, eller på de organer, der er nævnt iartikel 4 i dette.
Artikel 3
Uanset artikel 2, stk. 2, træffer medlemsstaterne alle nødvendige foran-
staltninger for senest den 1. juli 1994 at ophæve den monopolstillingmed hensyn til adgang til udøvelse af virksomhed inden for bestemteforsikringsklasser, der er indrømmet organer, der er etableret på deresområde, og som er nævnt i artikel 4 i direktiv 73/239/EØF.
AFSNIT II
ADGANG TIL UDØVELSE AF FORSIKRINGSVIRKSOMHED
Artikel 4
Artikel 6 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 6
Adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed er betinget af
en forudgående administrativ tilladelse.
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets
myndigheder af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats
område;
b) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit omhand-
lede tilladelse udvider deres virksomhed til en hel
forsikringsklasse eller til andre forsikringsklasser.«
Artikel 5
Artikel 7 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet
ret til at udøve virksomhed i henhold til reglerne om fri etable-
ringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse. Den
omfatter hele den pågældende klasse, medmindre ansøgeren kun
ønsker at dække en del af de risici, der i henhold til punkt A i bi-laget hører under denne klasse.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 8
(1) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv
90/605/EØF(EF T nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).▼B
▼B
a)Hver medlemsstat har dog mulighed for at meddele tilladelse for
de grupper af klasser, der er anført i punkt B i bilaget, idet tilla-delsen får den deri fastsatte tilsvarende benævnelse.
b) En tilladelse, der gives for en klasse eller for en gruppe af
klasser, omfatter ligeledes dækning af accessoriske risici, derhenhører under en anden klasse, såfremt de i punkt C i bilagetfastsatte betingelser er opfyldt.«
Artikel 6
Artikel 8 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 8
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om
tilladelse:
a) antager en af følgende former:
— for Kongeriget Belgien: «société anonyme» — „naamloze
vennootschap”, «société en commandite par actions» —„commanditaire vennootschap op aandelen”, «associationd'assurance mutuelle» — „onderlinge verzekeringsvere-
niging”, «société coopérative» — „coöperatieve
vennootschap”
— for Kongeriget Danmark: »aktieselskaber«, »gensidige
selskaber«
— for Forbundsrepublikken Tyskland: »Aktiengesellschaft«,
»Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »öffentlich-rechtliches Wettbewerbsversicherungsunternehmen«
— for Den Franske Republik: »société anonyme«, »société
d'assurance mutuelle«, »institution de prévoyance régie parle code de la Sécurité Sociale«, »institution de prévoyancerégie par le Code rural«, »mutuelle regie par le Code de la
Mutualité«
— for Irland: »incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited«
— for Den Italienske Republik: »società per azioni«, »società
cooperativa«, »mutua die assicurazione«
— for Storhertugdømmet Luxembourg: »société anonyme«,
»société en commandite par actions«, »association d'assu-rance mutuelles«, »société cooperative«
— for Kongeriget Nederlandene: »naamloze vennootschap«,
»onderlinge waarborgmaatschappij«
— for Det Forenede Kongerige: »Incorporated companies
limited by shares or by guarantee or unlimited«, »societies
registered under the Industrial an Provident Societies Acts«,»societes registered under the Friendly Societies Acts«, »theassociation of underwriters known as Lloyd's«
— for Den Hellenske Republik: » ανώνυµη εταιρεία «,
»άλληλασφαλιστικός συνεταιρισµός «
— for Kongeriget Spanien: »sociedad anónima«, »sociedad
mutua«, »sociedad cooperativa«
— for den Portugisiske Republik: »sociedade anónima«, »mútua
de seguros«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk
selskab, når dette bliver indført.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i
en offentligretlig form, når disse virksomheders formål erudøvelse af forsikringsvirksomhed på samme vilkår som dem,der gælder for privatretlige selskaber;
b) begrænser deres formål til forsikringsvirksomhed og dermed
direkte forbundne forretninger med udelukkelse af enhver andenerhvervsmæssig virksomhed;
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel
9;1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 9
▼B
d) råder over den i artikel 17, stk. 2, fastsatte minimumsgaranti-
fond;
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til
hæderlighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring.
2. Et selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virksom-
heden til andre klasser eller til udvidelse af en tilladelse, der kunomfatter en del af de risici, der er omfattet af en klasse, skal frem-
lægge en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9.
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 16 fast-
satte solvensmargen, og, hvis der i henhold til artikel 17, stk. 2, fordisse andre klasser kræves en større minimumsgarantifond endtidligere, at det er i besiddelse dette minimum.
3. Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne opret-
holder eller indfører love eller administrative bestemmelser, derforeskriver godkendelse af vedtægterne og fremlæggelse af altmateriale, der er nødvendigt for den normale gennemførelse aftilsynet.
Medlemsstaterne må dog ikke fastsætte bestemmelser, der fore-
skriver forudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af dealmindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tarifferog af formularer og andre trykte dokumenter, som et selskab agter
at anvende over for forsikringstagerne.
Medlemsstaterne må hverken opretholde eller indføre krav om
forudgående anmeldelse eller godkendelse af tarifforhøjelser,medmindre sådanne krav er et led i en almindelig priskontrolord-ning.
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne underkaster
selskaber, der ansøger om eller har fået tilladelse for klasse 18 ipunkt A i bilaget, tilsyn med de direkte eller indirekte midler iform af personale og materiel, herunder lægeholdenes kvalifikati-oner og kvaliteten af det udstyr, de råder over med henblik på at
opfylde deres forpligtelser i forbindelse med denne klasse.
4. Ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger
om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økono-miske behov.«
Artikel 7
Artikel 9 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), nævnte driftsplan skal indeholde
oplysninger eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække
b) grundprincipperne for genforsikring
c) sammensætningen af minimumsgarantifonden
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af
administrationen og distributionsnettet samt de dertil bestemtefinansielle midler og, hvis de risici, der skal dækkes, henhører
under klasse 18 i punkt A i bilaget, de midler, som selskabet
råder over med henblik på at yde den lovede assistance
endvidere for de første tre regnskabsår:
e) de anslåede administrationsomkostninger bortset fra omkost-
ninger i forbindelse med administrationens opbygning, navnligde løbende almindelige omkostninger og provisioner
f) de anslåede præmier eller bidrag og skadesudgifter
g) den sandsynlige økonomiske stillingh) de anslåede finansielle midler til dækning af forpligtelser og
solvensmargen.«1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 10
▼B
Artikel 8
Hjemlandets kompetente myndigheder meddeler ikke et selskab tilla-
delse til at påbegynde forsikringsvirksomhed, før de har fåetmeddelelse om alle aktionærers eller selskabsdeltageres identitet, detvære sig fysiske eller juridiske personer, der direkte eller indirekte
besidder en kvalificeret deltagelse i selskabet, og om størrelsen af deres
kapitalandel.
Samme myndigheder nægter at meddele tilladelse, hvis de under
hensyn til nødvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning
af forsikringsselskabet ikke er overbevist om aktionærernes ellerselskabsdeltagernes egnethed.
AFSNIT III
HARMONISERING AF BETINGELSERNE FOR UDØVELSE AF
FORSIKRINGSVIRKSOMHED
Kapitel 1
Artikel 9
Artikel 13 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 13
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab,
herunder tilsyn med den virksomhed, det udøver gennem filialer
og som led i præstation af tjenesteydelser, henhører udelukkendeunder hjemlandets kompetence.
2. Det finansielle tilsyn dækker forsikringsselskabets samlede
virksomhed og omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens ogoprettelsen af forsikringsmæssige hensættelser og de aktiver, der
medgår til dækning heraf i overensstemmelse med de regler og
den praksis, der gælder i hjemlandet, i henhold til bestemmelser,der er vedtaget på fælleskabssniveau.
Har de pågældende selskaber tilladelse til at dække de risici, der er
klassificeret i klasse 18 i punkt A i bilaget, omfatter tilsynet ogsåkontrol med de tekniske midler, som selskabet råder over for at
kunne udføre de assistanceopgaver, det har påtaget sig, dersom
hjemlandets lovgivning foreskriver kontrol med disse midler.
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der i alle
forsikringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ ogregnskabsmæssig praksis og fyldestgørende interne kontrolproce-durer.«
Artikel 10
Artikel 14 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 14
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse i en medlemsstat,
udøver sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat,skal filialmedlemsstaten sørge for, at hjemlandets kompetente
myndigheder efter forudgående meddelelse herom til filialmedlems-
statens kompetente myndigheder, selv eller ved personer, debemyndiger hertil, på stedet kan kontrollere de oplysninger, der ernødvendige for det finansielle tilsyn med selskabet. Filialmedlems-statens kompetente myndigheder kan deltage i denne kontrol.«
Artikel 11
Artikel 19, stk. 2 og 3, i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har
deres hjemsted på deres område, at de regelmæssigt fremlæggermateriale, der er nødvendigt for udøvelsen af tilsynet, samt stati-stisk materiale. De kompetente myndigheder sender hinanden detmateriale og de oplysninger, der har relevans for udøvelsen aftilsynet.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 11
▼B
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med
henblik på, at de kompetente myndigheder har de nødvendige befø-jelser og midler til at føre tilsyn med virksomheden i
forsikringsselskaber, der har hjemsted på deres område, herunder
virksomhed, der udøves uden for dette område i overensstemmelsemed Rådets direktiver vedrørende denne virksomhed, og medhenblik på disses gennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl. a. give de kompetente myndig-
heder mulighed for:
a) at skaffe sig indgående viden om selskabets situation og samlede
virksomhed, navnlig
— ved indhentning af oplysninger eller rekvirering af dokumen-
tation vedrørende forsikringsvirksomheden
— ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs forretnings-
lokaler
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollererselskabet, for at sikre, at selskabets virksomhed er i overens-stemmelse med de love og administrative bestemmelser, som
selskabet skal overholde i de forskellige medlemsstater, og især
i overensstemmelse med driftsplanen, dersom denne er obligato-risk, samt for at undgå eller fjerne uregelmæssigheder, der vilkunne bringe de sikredes interesser i fare
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndig-
heder skal have mulighed for at indhente alle oplysningervedrørende forsikringsaftaler, som mæglerne er i besiddelse af.«
Artikel 12
1. Artikel 11, stk. 2 til 7, i direktiv 88/357/EØFudgår.2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at forsikringsselskaber, der har hjemsted på dens
område, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand, hvad
enten den består af aftaler indgået i henhold til reglerne om fri etable-ringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,til et overtagende selskab, der er etableret i Fællesskabet, hvis dekompetente myndigheder i det overtagende selskabs hjemland godtgør,
at selskabet, overdragelsen taget i betragtning, har den fornødne
solvensmargen.
3. Når en filial påtænker at overdrage hele eller en del af sin forsik-
ringsbestand, hvad enten aftalerne er indgået i henhold til reglerne omfri etableringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjene-steydelser, skal filialmedlemsstaten høres.
4. I de i stk. 2 og 3 omhandlede tilfælde meddeler de kompetente
myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemland tilladelse tiloverdragelsen efter at have indhentet samtykke fra de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene består.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler
de kompetente myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjem-
land deres udtalelse eller deres samtykke senest tre måneder eftermodtagelsen af anmodningen; har de hørte myndigheder ikke svaretved udløbet af denne frist, betragtes dette som en positiv udtalelse elleret stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den
medlemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som foreskrevet i dennationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres gældendeover for de berørte forsikringstagere, de sikrede og enhver andenperson, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de overdragneaftaler.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 12
▼B
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte,
at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen indenfor en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.
Artikel 13
1. Artikel 20 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 20
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 15,
kan den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde den
frie rådighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene består.
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i et
selskab, hvis solvensmargen ikke længere udgør det minimum, derer foreskrevet i artikel 16, stk. 3, kræver den kompetente
myndighed i hjemlandet en genoprettelsesplan, der skal forelægges
den til godkendelse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den
opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forværres yderli-gere, desuden begrænse eller forbyde den frie rådighed overselskabets aktiver. Den underretter da myndighederne i de andre
medlemsstater, på hvis område selskabet udøver sin virksomhed,
om alle trufne foranstaltninger, og disse myndigheder træffer påden første myndigheds anmodning de samme foranstaltninger somdenne.
3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den i artikel 17 defi-
nerede garantifond, kræver den kompetente myndighed i
hjemlandet af selskabet en kortfristet finansieringsplan, der skal
forelægges den til godkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over
selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlems-stater, på hvis område selskabet udøver virksomhed, herom, ogdisse træffer på dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyt-
telse af de sikredes interesser.
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er nødven-
dige for, at den i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, 2 og 3, påanmodning af selskabets hjemland og i overensstemmelse med sinnationale lovgivning kan forbyde den frie rådighed over de aktiver,
der befinder sig på dens område; hjemlandet skal angive, hvilke
aktiver der skal være omfattet af disse foranstaltninger.«
Artikel 14
Artikel 22 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 22
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den
kompetente myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af dennemyndighed, hvis selskabet:
a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder,
udtrykkeligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sin virk-somhed i en periode på over seks måneder, medmindre der iden pågældende medlemsstat findes bestemmelser om, at tilla-delsen i sådanne tilfælde uden videre bortfalder
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplaneller finansieringsplan som omhandlet i artikel 20
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af
de bestemmelser, som gælder for det.
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter
den kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndig-1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 13
▼B
heder i de øvrige medlemsstater herom, og disse skal træffe alle
nødvendige foranstaltninger for at forhindre det pågældende selskabi at påbegynde nye forretninger på deres område i henhold til
reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af
tjenesteydelser. Herudover træffer førstnævnte myndighed sammenmed sidstnævnte myndigheder alle egnede foranstaltninger tilbeskyttelse af de sikredes interesser og begrænser navnlig den frierådighed over selskabets aktiver i medfør af artikel 20, stk. 1, stk.
2, andet afsnit, eller stk. 3, andet afsnit.
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal
udførligt begrundes og meddeles det pågældende selskab.«
Artikel 15
1. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk
person, der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret
deltagelse i et forsikringsselskab, forinden skal underrette de kompe-tente myndigheder i hjemlandet herom med angivelse af størrelsen afden kapitalandel, der påtænkes erhvervet. Enhver fysisk eller juridiskperson skal ligeledes underrette hjemlandets kompetente myndigheder,hvis vedkommende påtænker at forøge sin kvalificerede deltagelse så
meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller kapitalan-
dele derved når op på eller overstiger en tærskel på 20 %, 33 % eller50 %, eller at forsikringsselskabet derved bliver vedkommendes datter-selskab.
Hjemlandets kompetente myndigheder skal inden for en frist på højst
tre måneder fra datoen for den i første afsnit nævnte underretning
gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse eller forøgelse, hvis de
under hensyn til nødvendigheden af at sikre en sund og forsigtigforvaltning af forsikringsselskabet ikke er overbevist om den i førsteafsnit nævnte fysiske eller juridiske persons egnethed. Hvis myndighe-derne ikke gør indsigelse, kan de fastsætte en frist for gennemførelsen
af den pågældende erhvervelse eller forøgelse.
1a. Hvis den person, der erhverver sig kapitalandele som omhandlet
i stk. 1, er et forsikringsselskab, et kreditinstitut eller et investeringssel-skab, som er meddelt tilladelse i en anden medlemsstat, ellermoderselskab for en sådan enhed eller en fysisk eller juridisk person,
der kontrollerer en sådan enhed, og hvis resultatet af denne erhvervelse
er, at den virksomhed, hvori der erhverves en kapitalandel, bliver etdatterselskab eller bliver underlagt erhververens kontrol, skal vurde-ringen af erhvervelsen gøres til genstand for forudgående konsultationsom omhandlet i artikel 12a i direktiv 73/239/EØF.
2. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk
person, der påtænker direkte eller indirekte at opgive sin besiddelse afen kvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab, forinden skal under-rette hjemlandets kompetente myndigheder herom med angivelse afstørrelsen af den kapitalandel, der derefter besiddes. Enhver fysisk eller
juridisk person skal ligeledes underrette de kompetente myndigheder,
hvis vedkommende har til hensigt at formindske sin kvalificerede delta-gelse så meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder ellerkapitalandele derved når ned under en tærskel på 20 %, 33 % eller50 %, eller at forsikringsselskabet derved ophører med at være
vedkommendes datterselskab.
3. Så snart forsikringsselskaberne har fået kendskab dertil, giver de
hjemlandets kompetente myndigheder meddelelse om de erhvervelsereller afhændelser af andele i deres kapital, som bevirker, at deltagelsenstiger over eller falder under en af de tærskler, som er nævnt i stk. 1 og2.
Endvidere meddeler de mindst en gang om året aktionærers eller
selskabsdeltageres identitet, som besidder en kvalificeret deltagelse,samt størrelsen af denne andel, således som den bl. a. fremgår af deregistrerede data på den årlige generalforsamling eller af de oplys-ninger, som modtages i henhold til de bestemmelser, der gælder forbørsnoterede selskaber.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 14
▼M3
▼B
▼B
4. Medlemsstaterne fastsætter, at hjemlandets kompetente myndig-
heder i tilfælde af, at de i stk. 1 omhandlede personers indflydelse vilkunne være til skade for en forsigtig og sund forvaltning af forsikrings-
selskabet, skal kunne træffe de fornødne foranstaltninger for at bringe
denne situation til ophør. Sådanne foranstaltninger kan bl. a. bestå ipåbud, sanktioner over for ledelsen eller suspension af de stemmerettig-heder, der er knyttet til de pågældende aktionærers ellerselskabsdeltageres aktier eller andele.
Lignende foranstaltninger skal kunne bringes i anvendelse over for
fysiske eller juridiske personer, som ikke overholder den i stk. 1 fore-skrevne pligt til forudgående underretning. Hvis en kapitalandel
erhverves på trods af indsigelse fra de kompetente myndigheder, skal
medlemsstaterne, uafhængigt af andre sanktioner, suspendere de tilsva-rende stemmerettigheder, erklære de afgivne stemmer ugyldige ellerannullere dem.
Artikel 16
1. Medlemsstaterne foreskriver, at alle, der arbejder for eller har
arbejdet for de kompetente myndigheder, samt revisorer og eksperter,
der har handlet på de kompetente myndigheders vegne, har tavs-hedspligt. Denne tavshedspligt indebærer, at de fortrolige oplysninger,de modtager i forbindelse med deres hverv, ikke må videregives tilandre personer eller myndigheder, undtagen i summarisk eller sammen-
fattende form, således at de enkelte forsikringsselskaber ikke kan
identificeres, medmindre der er tale om tilfælde, der er omfattet atstraffelovgivningen.
Når et forsikringsselskab er erklæret konkurs eller er trådt i likvidation
som følge af en domstolskendelse, kan fortrolige oplysninger, som ikkevedrører tredjemand, der er involveret i forsøg på at redde forsikrings-selskabet, dog videregives under en civil retssag.
2. Stk. 1 er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder i de
forskellige medlemsstater udveksler oplysninger i henhold til de direk-tiver, der gælder for forsikringsselskaber. Disse oplysninger erundergivet den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
3. Medlemsstaterne kan indgå samarbejdsaftaler om udveksling af
oplysninger med tredjelandes kompetente myndigheder samt med de istk. 5 og 5a omhandlede myndigheder eller organer i tredjelande,
forudsat at de således meddelte oplysninger er sikret ved en tavs-
hedspligt, som mindst svarer til den, der er foreskrevet i denne artikel.Denne udveksling af oplysninger skal være beregnet til at bruges vedudførelsen af de pågældende myndigheders eller organers tilsynsop-gaver.
Stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de kun videre-
gives med udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder, somhar fremsendt dem, og i givet fald udelukkende til det formål, med
henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.
4. De kompetente myndigheder, der i henhold til stk. 1 eller 2
modtager fortrolige oplysninger, må kun anvende disse i forbindelse
med udøvelsen af deres hverv:
— til undersøgelse af, om betingelserne for adgang til at udøve forsik-
ringsvirksomhed er opfyldt, og for at lette tilsynet med selskabernesvirksomhed, særlig med hensyn til forsikringsmæssige hensættelser,solvensmargen, administrativ og regnskabsmæssig praksis samtintern kontrol, eller
— til pålæggelse af sanktioner, eller
— hvis den kompetente myndigheds afgørelser påklages til en højere
administrativ myndighed, eller
— i forbindelse med domstolsprøvelse i henhold til artikel 56 eller
særbestemmelser i de direktiver, der er vedtaget vedrørende forsik-ringsselskaber.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 15
▼M2
▼B
▼B
5. Stk. 1 og 4 er ikke til hinder for udveksling af oplysninger inden
for samme medlemsstat, hvis der findes flere kompetente myndigheder,eller medlemsstaterne imellem, mellem de kompetente myndigheder
og:
— de myndigheder, der har ansvaret for tilsynet med andre finansie-
ringsinstitutter og med kreditinstitutter, samt de myndigheder, der
fører tilsyn med kapitalmarkederne,
— de organer, der medvirker ved likvidation og konkursbehandling af
forsikringsselskaber og lignende procedurer, og
— personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af forsik-
ringsselskabers og andre finansieringsinstitutters regnskaber,
med henblik på varetagelsen af deres tilsynsopgaver, eller til hinder for,
at der gives de organer, der forvalter (obligatoriske) likvidationsproce-durer eller garantifonde, oplysninger, som er nødvendige for, at de kanudføre deres arbejde. De oplysninger, som de pågældende myndig-heder, organer og personer modtager, er omfattet af den i stk. 1omhandlede tavshedspligt.
5a. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne tillade udveksling af oplys-
ninger mellem de kompetente myndigheder og
— de myndigheder, der fører tilsyn med de organer, der medvirker ved
likvidation og konkursbehandling af forsikringsselskaber og
lignende procedurer, eller
— de myndigheder, der fører tilsyn med de personer, der er ansvarlige
for den lovpligtige revision af forsikringsselskabers, kreditinstitut-ters, investeringsselskabers og andre finansieringsinstituttersregnskaber, eller
— de uafhængige aktuarer, der fører lovpligtigt tilsyn med forsikrings-
selskaber, samt de organer, der fører tilsyn med disse aktuarer.
De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende
betingelser opfyldt:
— oplysningerne skal bruges til udførelse af de tilsynsopgaver, som er
beskrevet i første afsnit
— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i
stk. 1 omhandlede tavshedspligt
— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke vide-
regives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder,som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til det formål,
med henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater,
hvilke myndigheder, organer eller personer der kan modtage oplys-ninger i henhold til dette stykke.
5b. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne med henblik på at styrke
det finansielle systems stabilitet og integritet tillade udveksling afoplysninger mellem de kompetente myndigheder og de myndighedereller organer, der ifølge loven er ansvarlige for at opdage og efterforskeovertrædelser af selskabsretten.
De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende
betingelser opfyldt:
— oplysningerne skal bruges til udførelse af de opgaver, som er
beskrevet i første afsnit
— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i
stk. 1 omhandlede tavshedspligt
— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke vide-
regives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder,som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til det formål,
med henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.
Udfører de i første afsnit omhandlede myndigheder eller organer i en
medlemsstat deres opdagelses- eller efterforskningsopgaver medbistand fra dertil bemyndigede, ikke offentligt ansatte personer, somer i besiddelse af særlig sagkundskab, kan den i første afsnit nævnte1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 16
▼M1
▼M1
mulighed for udveksling af oplysninger udvides til også at gælde disse
personer på de i andet afsnit fastsatte særlige betingelser.
Ved anvendelsen af sidste led i andet afsnit meddeler de i første afsnit
omhandlede myndigheder eller organer de kompetente myndigheder,som har afgivet oplysningerne, hvilke personer oplysningerne vil blivevideregivet til, med nøjagtig angivelse af disse personers beføjelser.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater,
hvilke myndigheder eller organer der kan modtage oplysninger ihenhold til dette stykke.
Inden den 31. december 2000 aflægger Kommissionen beretning om
anvendelsen af dette stykke.
5c. Denne artikel er ikke til hinder for, at en kompetent myndighed
giver
— centralbankerne og andre organer med tilsvarende opgaver i deres
egenskab af pengepolitiske myndigheder
— i givet fald andre offentlige myndigheder med ansvar for at føre
tilsyn med betalingssystemerne
oplysninger med henblik på udøvelsen af deres opgaver, og er heller
ikke til hinder for, at disse myndigheder eller organer giver de kompe-tente myndigheder de oplysninger, som de måtte have behov for medhenblik på stk. 4. De oplysninger, der modtages i denne forbindelse,
er underlagt den i denne artikel omhandlede tavshedspligt.
6. Endvidere kan medlemsstaterne uanset bestemmelserne i stk. 1 og
4, i henhold til lovbestemmelser give tilladelse til, at visse oplysningermeddeles andre afdelinger i deres centraladministration, som er ansvar-lige for lovgivningen vedrørende tilsyn med kreditinstitutter,finansieringsinstituter, investeringsservice og forsikringsselskaber, samt
inspektører, som handler efter fuldmagt fra de pågældende afdelinger.
Oplysningerne må imidlertid kun gives, såfremt det er nødvendigt af
hensyn til forsigtighedstilsynet.
Medlemsstaterne fastsætter dog, at oplysninger, der modtages efter stk.
2 og 5, samt oplysninger, der stammer fra kontrol på stedet somomhandlet i artikel 14 i direktiv 73/239/EØF, aldrig må videregivessom nævnt i nærværende stykke, medmindre den kompetentemyndighed, der har givet oplysningerne, eller den kompetente
myndighed i den medlemsstat, hvor kontrollen på stedet er foretaget,
har givet sit udtrykkelige samtykke.
Artikel 16a
1. Medlemsstaterne fastsætter som et minimum:
a) enhver person, der er autoriseret i henhold til direktiv 84/253/
EØF(
1), og som i et forsikringsselskab udfører det hverv, der er
beskrevet i artikel 51 i direktiv 78/660/EØF(2), artikel 37 i direktiv
83/349/EØF, eller artikel 31 i direktiv 85/611/EØF, eller ethvertandet lovpligtigt hverv, har pligt til straks at foretage indberetningtil de kompetente myndigheder om ethvert forhold eller enhver
beslutning vedrørende denne virksomhed, som vedkommende har
fået kendskab til under udførelsen af sit hverv, og som kan
— udgøre en materiel overtrædelse af de love eller administrative
bestemmelser, der omhandler betingelserne for meddelelse aftilladelse, eller som specielt omhandler udøvelsen af forsikrings-selskabers aktiviteter, eller
— skade det forsikringsselskabs fortsatte drift, eller1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 17
(1) EFT nr. L 126 af 12. 5. 1984, s. 20.
(2) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11. Direktivet er senest ændret ved direktiv
90/605/EØF(EF T nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).▼M3
▼B
▼M1
▼M1
— medføre nægtelse af revisionspåtegning eller fremsættelse af
forbehold
b) samme pligt gælder for en sådan person, for så vidt angår forhold
eller beslutninger, som vedkommende måtte få kendskab til somled i et hverv som beskrevet i litra a), der udføres i en virksomhed,som gennem kontrol har snævre forbindelser med det forsikringssel-skab, i hvilken vedkommende udfører ovennævnte hverv.
2. Det forhold, at de personer, der er autoriseret i henhold til
direktiv 84/253/EØF, i god tro videregiver oplysninger til de kompe-tente myndigheder om forhold eller beslutninger som omhandlet i stk.
1, betragtes ikke som brud på den tavshedspligt, som gælder i henhold
til kontrakt eller love eller administrative bestemmelser, og påførerikke de pågældende personer nogen form for ansvar.
Kapitel 2
Artikel 17
Artikel 15 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 15
1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at afsætte
tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser i forhold til detssamlede virksomhed.
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter de
regler, der er fastsat i direktiv 91/674/EØF.
2. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets
forsikringsmæssige hensættelser vedrørende den samlede virk-somhed er dækket af kongruente aktiver i overensstemmelse medartikel 6 i direktiv 88/357/EØF. For så vidt angår risici, der består
i Fællesskabet, skal disse aktiver befinde sig dér. Medlemsstaterne
kræver ikke af forsikringsselskaberne, at deres aktiver skal befindesig i en bestemt medlemsstat. Hjemlandet kan dog lempe reglernefor aktivernes lokalisering.
3. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssige hensæt-
telser dækkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætter det
den tilladte procentdel. Det kan i så fald ikke stille krav om, hvordisse tilgodehavender skal befinde sig.«
Artikel 18
Artikel 15a i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 15a
1. Medlemsstaterne kræver, at forsikringsselskaber, der har
hjemsted på deres område, og som dækker risici, der er klassificeret
i klasse 14 i punkt A i bilaget, i det følgende benævnt »kreditfor-sikring«, skal oprette udjævningshensættelser (enudligningsreserve), som skal dække et eventuelt teknisk tab elleren skadesprocent, der er højere end gennemsnittet inden for denneforsikringsklasse ved afslutningen af regnskabsåret.
2. Udjævningshensættelserne skal beregnes efter de regler, som
hjemlandet fastsætter, ifølge en af de fire metoder, der er anført ipunkt D i bilaget, og som betragtes som ækvivalente.
3. Op til de beløb, der er beregnet ifølge metoderne i punkt D i
bilaget, medregnes udjævningshensættelserne ikke i solvensmar-
genen.
4. Medlemsstaterne kan fritage forsikringselskaber, der har
hjemsted på deres område, fra kravet om oprettelse af udjævnings-hensættelser for kreditforsikringsklassen, hvis deres indtægt frapræmier og bidrag i denne klasse udgør mindre end 4 % af densamlede præmie og bidragsindtægt og mindre end 2500000 ECU.«1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 18
▼B
▼B
Artikel 19
Artikel 23 i direktiv 88/357/EØFudgår.
Artikel 20
Ved valget af de aktiver, der medgår til dækning af de forsikringsmæs-
sige hensættelser, skal der tages hensyn til arten af de forretninger, somselskabet udfører, for at sikre sikkerheden, afkastet og likviditeten af
selskabets investeringer, idet selskabet skal sørge for en passende
diversificering og spredning af sine anbringelser.
Artikel 21
1. Hjemlandet kan kun tillade, at forsikringsselskaber tilvejebringer
dækning for deres forsikringsmæssige hensættelser ved hjælp affølgende kategorier af aktiver:
A.Investeringsaktiver
a) obligationer og andre penge- og kapitalmarkedsinstrumenter
b) udlån
c) aktier og andre kapitalandele med variabelt afkast
d) andele i institutter for kollektiv investering i værdipapirer og
andre investeringsfonde
e) grunde og bygninger samt tinglige rettigheder i forbindelse med
fast ejendom.
B.Tilgodehavender
f) tilgodehavender hos genforsikrere, herunder genforsikrernes
andel i de forsikringsmæssige hensættelser
g) genforsikringsdepoter og tilgodehavender hos afgivende forsik-
ringsselskaber
h) tilgodehavender hos forsikringstagere og mæglere i forbindelse
med direkte forsikringsforretninger og genforsikringsforretninger
i) tilgodehavender som følge af restværdier eller subrogation
j) krav på skattetilbagebetalinger
k) tilgodehavender hos garantifonde.
C.Andre aktiver
l) materielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger,
værdiansat på grundlag af en forsigtig afskrivning
m) anfordringstilgodehavender i banker og kassebeholdning; indlån
i kreditinstitutter og alle andre virksomheder, der er beføjet til atmodtage indlån
n) forudbetalte erhvervelsesomkostninger
o) påløbne renter og optjent leje samt andre periodeafgrænsnings-
poster
For sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet Lloyd's omfatter
kategorierne af aktiver ligeledes garantier og remburser, der er udstedt
af kreditinstitutter som defineret i direktiv 77/780/EØF(
1) eller af
forsikringsselskaber, samt verificerbare beløb, der stammer fra livsfor-sikringspolicer, når de repræsenterer midler, der ejes af medlemmerne.
Det forhold, at et aktiv eller en kategori af aktiver er medtaget i listen i
første afsnit, medfører ikke, at alle sådanne aktiver automatisk tilladessom dækning for forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fast-
sætter mere detaljerede regler for, hvorledes tilladte aktiver må
anvendes; med henblik herpå kan det kræve tinglig sikkerhed ellergarantistillelse, navnlig for tilgodehavender hos genforsikrere.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 19
(1) EFT nr. L 322 af 17. 12. 1977, s. 30. Direktivet er senest ændret ved
direktiv 89/646/EØF(EF T nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 1).
▼B
Ved fastlæggelse og anvendelse af reglerne skal hjemlandet navnlig
sørge for, at følgende principper overholdes:
i) aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, værdian-
sættes eksklusive gæld, der er stiftet med henblik på erhvervelseaf disse aktiver
ii) samtlige aktiver værdiansættes på et forsigtigt grundlag, idet der
tages hensyn til risikoen for, at de ikke kan realiseres. Især tillades
materielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger kun somdækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt de værdian-sættes på grundlag af en forsigtig afskrivning
iii) udlån, uanset om de ydes til virksomheder, en stat, en internati-
onal institution, en lokal eller regional myndighed eller fysiskepersoner, tillades kun som dækning for forsikringsmæssige
hensættelser, hvis de frembyder tilstrækkelige garantier med
hensyn til deres sikkerhed, uanset om disse garantier bygger pålåntagers betalingsevne, på pantebreve, bankgarantier, garantierfra forsikringsselskaber eller andre former for sikkerhed
iv) afledte instrumenter såsom optioner, futures og swaps i forbin-
delse med aktiver, som dækker de forsikringsmæssige
hensættelser, kan anvendes, når de bidrager til at mindske investe-
ringsrisikoen eller muliggør en effektiv porteføljepleje. Sådanneinstrumenter værdiansættes på et forsigtigt grundlag og kan tagesi betragtning ved værdiansættelsen af de underliggende aktiver
v) værdipapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, tillades
kun som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt de
kan realiseres på kort sigt
vi) tilgodehavender hos tredjemand tillades kun som dækning for
forsikringsmæssige hensættelser, efter at de tilsvarende gældspo-ster over for samme tredjemand er trukket fra
vii) værdien af de tilgodehavender, der tillades som dækning for
forsikringsmæssige hensættelser, skal beregnes på et forsigtigtgrundlag, idet der tages hensyn til risikoen for, at de ikke kanrealiseres. Især tillades tilgodehavender hos forsikringstagere og
mæglere i forbindelse med direkte forsikringsforretninger og
genforsikringsforretninger kun, såfremt det ikke er mere end tremåneder siden, de forfaldt til betaling
viii) når der er tale om aktiver i form af en investering i et dattersel-
skab, som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige elleren del af forsikringsselskabets investeringer, tager hjemlandet
med henblik på anvendelsen af de i denne artikel omhandlede
regler og principper hensyn til de underliggende aktiver, der inde-haves af datterselskabet; hjemlandet kan behandle andredatterselskabers aktiver på samme måde
ix) forudbetalte erhvervelsesomkostninger tillades kun som dækning
for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt dette er foreneligt
med metoderne for beregning af præmiehensættelserne.
2. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis og på anmodning af
forsikringsselskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigtbegrundet afgørelse om, at andre kategorier af aktiver kan medgå tildækning af de forsikringsmæssige hensættelser, jf. dog artikel 20.
Artikel 22
1. For så vidt angår de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige
hensættelser, stiller hjemlandet krav om, at hvert forsikringsselskabikke investerer mere end:
a) 10 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i en
grund eller en bygning eller i flere grunde eller bygninger, der
ligger så tæt sammen, at de reelt kan betragtes som en enkelt inve-stering
b) 5 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier og
andre omsættelige værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, iobligationer og andre instrumenter på penge- og kapitalmarkedetfra samme selskab eller i lån til samme låntager, taget under ét,idet der ses bort fra lån til en statslig, regional eller lokalmyndighed eller en international organisation, hvoraf en eller flere1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 20
▼B
medlemsstater er medlem. Denne grænse kan forhøjes til 10 %, hvis
selskabet ikke investerer mere end 40 % af sine forsikringsmæssigebruttohensættelser i lån til låntagere eller i tilsvarende værdipapirer
hos udstedere, hos hvilke selskabet investerer mere end 5 % af sine
aktiver
c) 5 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i ikke-
sikrede lån, hvoraf 1 % i et enkelt ikke-sikret lån, bortset fra lån til
kreditinstitutter, til forsikringsselskaber, i det omfang der er tilladt i
henhold til artikel 8 i direktiv 73/239/EØF, og til investeringsinsti-tutter, der er etableret i en medlemsstat
d) 3 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i kontanter
e) 10 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier,
andre værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, og obligationer,der ikke omsættes på et reguleret marked.
2. Det forhold, at stk. 1 ikke fastlægger begrænsninger for investe-
ring i en bestemt kategori af aktiver, er ikke ensbetydende med, at
aktiverne inden for denne kategori uden begrænsning bør tillades tildækning for de forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fastsættermere detaljerede regler for anvendelsen af de aktiver, der kan tillades.Ved fastlæggelsen og anvendelsen af disse regler skal hjemlandetnavnlig sørge for, at følgende principper overholdes:
i) de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, skal
være så diversificerede og skal være investeret så spredt, at detsikres, at der ikke foreligger nogen uforholdsmæssig stor afhæn-gighed af en kategori af bestemte aktiver, et specielt
investeringsmarked eller en speciel investering
ii) investeringer i aktiver, der som følge af enten deres art eller
udstederens soliditet indebærer et højt risikoniveau, skal begrænses
til et forsigtigt omfang
iii) ved begrænsningerne for særlige kategorier af aktiver tages der
hensyn til, hvorledes genforsikringsandelen er behandlet ved be-regningen af de forsikringsmæssige hensættelser
iv) når der er tale om aktiver i form af en investering i et datterselskab,
som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en delaf dettes investeringer, tager hjemlandet med henblik på anven-delsen af de i denne artikel omhandlede regler og principper
hensyn til de underliggende aktiver, der indehaves af dattersel-
skabet; hjemlandet kan behandle andre datterselskabers aktiver påsamme måde
v) den procentvise andel af de aktiver, der dækker de forsikringsmæs-
sige hensættelser, som udgøres af ikke likvide investeringer, skalbegrænses til et forsigtigt niveau
vi) når aktiverne omfatter lån til visse kreditinstitutter eller obligati-
oner udstedt af sådanne institutter, kan hjemlandet vedanvendelsen af reglerne og principperne i denne artikel tage hensyn
til de underliggende aktiver, der indehaves af disse kreditinstitutter.
Der må kun forholdes således, hvis kreditinstituttet har sit hjemstedi en medlemsstat, udelukkende tilhører denne medlemsstat og/ellerdennes lokale myndigheder, og dets virksomhed i henhold tilvedtægterne består i at formidle lån til staten eller lokale myndig-heder eller lån, som sikres af disse, eller lån til organer, der har en
tæt tilknytning til staten eller de lokale myndigheder.
3. Med hensyn til de detaljerede regler for, hvorledes de tilladte
aktiver må anvendes, behandler medlemsstaten:
— lån, der ikke er sikret af banker, forsikringsselskaber, ved pant eller
på anden måde, mere restriktivt end lån, der er sikret således
— investeringsinstitutter, der ikke er samordnet i henhold til direktiv
85/611/EØF(
1), og øvrige investeringsfonde mere restriktivt end de
investeringsinstitutter, der er samordnet i henhold til sammedirektiv1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 21
(1) EFT nr. L 375 af 31. 12. 1985, s. 3. Direktivet er ændret ved direktiv 88/
220/EØF(EF T nr. L 100 af 19. 4. 1988, s. 31).
▼B
— værdepapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, mere
restriktivt end dem, der omsættes på et sådant marked
— værdipapirer, obligationer og andre instrumenter på penge- og kapi-
talmarkedet, der ikke er udstedt af stater, af en af disses lokale ellerregionale myndigheder eller af selskaber, der henhører under zone
A, som omhandlet i direktiv 89/647/EØF(
1), eller som er udstedt
af internationale organisationer, som ingen af Fællesskabetsmedlemsstater er medlem af, mere restriktivt end samme finansielleinstrumenter, som er udstedt af ovennævnte.
4. Medlemsstaterne kan forhøje den i stk. 1, litra b) nævnte grænse
til 40 % for visse obligationer, når de er udstedt af et kreditinstitut, der
har sit hjemsted i en medlemsstat, og som i henhold til lovgivningen er
underkastet et særligt offentligt tilsyn med henblik på at beskytte inde-haverne af disse obligationer. Specielt skal provenuet fra udstedelsen afdisse obligationer i henhold til loven investeres i aktiver, der i tilstræk-kelig grad i obligationernes samlede løbetid dækker de forpligtelser,der følger heraf, og som ifølge fortrinsret anvendes til tilbagebetaling
af hovedstol og betaling af påløbne renter i tilfælde af misligholdelse
fra emittentens side.
5. Medlemsstaterne kan ikke kræve, at forsikringsselskaberne skal
investere i bestemte kategorier af aktiver.
6. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis på anmodning fra
forsikringsselskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigtbegrundet afgørelse om, at de regler, der er fastsat i stk. 1, litra a) tile), kan fraviges, jf. dog artikel 20.
Artikel 23
Bilag 1, nr. 8 og 9 i direktiv 88/357/EØFaffattes således:
»8. Forsikringsselskaberne kan have ikke-kongruente aktiver til
dækning af et beløb på højst 20 % af deres forpligtelser i enbestemt valuta.
9. Hver medlemsstat kan bestemme, at kravet i de foregående
bestemmelser om, at forpligtelser skal dækkes af aktiver
udtrykt i en medlemsstats valuta, ligeledes anses for opfyldt,hvis disse aktiver er udtrykt i ecu.«
Artikel 24
Artikel 16, stk. 1 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at oprette en
i forhold til dets samlede virksomhed tilstrækkelig solvensmargen.
Solvensmargenen svarer til selskabets formue fri for enhver
påregnelig forpligtelse og med fradrag af immaterielle værdier.Den omfatter navnlig:
— den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringssel-
skaber, den faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti,forudsat at disse konti opfylder alle følgende kriterier:
a) vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til
medlemmerne kun kan foretages, hvis solvensmargenenikke herved falder under det krævede niveau, eller efterselskabets opløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld er
afviklet
b) vedtægterne fastsætter, for så vidt angår betalinger af andre
årsager end individuelle medlemsophør, at de ansvarligemyndigheder underrettes herom mindst en måned i forvejen,
og at de inden for denne frist kan forbyde betalingen, og
c) de relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres,
efter at de kompetente myndigheder har erklæret, at de ikkehar nogen indvending mod ændringen, jf. dog kriterierne ilitra a) og b);1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 22
(1) EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 14.
▼B
— halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond,
når den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond
— reserver (lovmæssige og frie), der ikke modsvarer forpligtel-
serne
— overført oberskud— ekstrabidrag, som gensidige og gensidig-lignende forsikringssel-
skaber med variable bidrag kan kræve af deltagerne i løbet af etregnskabsår, med et beløb på indtil halvdelen af forskellenmellem de maksimale bidrag og de faktisk opkrævede bidrag;disse mulige ekstrabidrag kan dog ikke dække mere end 50 %
af margenen
— efter anmodning fra forsikringsselskabet de dokumenterede
skjulte reserver, der skyldes en for lav ansættelse af aktiverne,
i det omfang sådanne skjulte reserver ikke har karakter af etundtagelsestilfælde
— kumulative præferenceaktier og ansvarlig indskudskapital kan
medtages, men i så fald højst med et beløb svarende til 50 %af margenen, hvoraf ansvarlig indskudskapital med fast løbetideller kumulative præferenceaktier med fast løbetid højst måudgøre 25 %, forudsat at mindst følgende betingelser er opfyldt:
a) i tilfælde af et forsikringsselskabs konkurs eller likvidation
findes der bindende aftaler om, at ansvarlig indskudskapital
eller præferenceaktier efterstilles alle andre fordringer og
først fyldestgøres, når al anden udestående gæld er betalt.
For ansvarlig indskudskapital skal ligeledes følgende betingelser
være opfyldt:
b) kun faktisk indbetalte midler tages i betragtning
c) for indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige
løbetid være mindst fem år. Senest et år inden tilbagebeta-lingsdatoen forelægger forsikringsselskabet med henblik på
godkendelse de kompetente myndigheder en plan over, hvor-
ledes solvensmargenen vil blive fastholdt på eller bragt oppå det krævede niveau ved løbetidens udløb, medmindreden andel, den ansvarlige indskudskapital kan udgøre afsolvensmargenen, nedsættes gradvis i løbet af mindst desidste fem år inden den aftalte tilbagebetalingsdag. De
kompetente myndigheder kan give tilladelse til anticiperet
tilbagebetaling af sådanne midler, når anmodning heromindgives af det emitterende forsikringsselskab, og detssolvensmargen ikke derved falder under det krævende niveau
d) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen
løbetid, skal der gælde et opsigelsesvarsel på fem år,medmindre indskudskapitalen ikke længere medregnes somen komponent af solvensmargenen, eller medmindre dekompetente myndigheders forudgående samtykke specieltkræves for tilbagebetaling før tiden. I sidstnævnte tilfælde
underretter forsikringsselskabet mindst seks måneder inden
datoen for den foreslåede tilbagebetaling de kompetentemyndigheder med angivelse af den faktiske og den krævedesolvensmargen før og efter denne tilbagebetaling. De kompe-tente myndigheder giver kun tilladelse til tilbagebetalingen,
hvis der ikke er risiko for, at forsikringsselskabets solvens-
margen falder under det krævende niveau
e) låneaftalen må ikke indeholde nogen klausul om, at gælden
under nærmere angivne omstændigheder, bortset fra likvida-tion af forsikringsselskabet, skal tilbagebetales inden den
aftalte forfaldsdato
f) låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente myndig-
heder har erklæret, at de ikke har nogen indvendinger modændringen
— værdipapirer med ubestemt løbetid og andre instrumenter - her-
under andre kumulative præferenceaktier end de i foregåendeled omhandlede - der opfylder følgende betingelser, op til 50 %1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 23
▼B
af margenen for de i forrige led nævnte værdipapirer og
ansvarlig indskudskapital:
a) de må ikke kunne tilbagebetales på ihændehaverens initiativ
eller uden den kompetente myndigheds forhåndsgodkendelse
b) aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give forsik-
ringsselskabet mulighed for at udskyde betaling af renter pågælden
c) långiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al
anden ikke efterstillet gæld
d) de for udstedelsen af værdipapirerne gældende dokumenter
skal indeholde bestemmelse om, at gæld og ikke betalte
renter skal kunne medgå til dækning af tabene, samtidigmed at forsikringsselskabet skal kunne fortsætte sin virk-somhed
e) kun faktisk indbetalte beløb tages i betragtning.«
Artikel 25
Senest tre år efter dette direktivs gennemførelse forelægger Kommis-
sionen Forsikringskomitéen en rapport om behovet for en yderligere
harmonisering af solvensmargenen.
Artikel 26
Artikel 18 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 18
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de
aktiver, der ikke medgår til dækningen af de forsikringsmæssige
hensættelser i henhold til artikel 15.
2. Med forbehold af artikel 15, stk. 2, artikel 20, stk. 1, 2, 3 og
5, og artikel 22, stk. 1, sidste afsnit, afstår medlemsstaterne fra at
begrænse den frie rådighed over de rørlige og faste aktiver, der
indgår i de tilladte forsikringsselskabers formue.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som
medlemsstaterne er berettigede til at træffe i deres egenskab afejere af eller deltagere i de pågældende selskaber, under beskyttelseaf de sikredes interesser.«
Kapitel 3
Artikel 27
Artikel 7, stk. 1, litra f), i direktiv 88/357/EØFaffattes således:
»f) for så vidt angår de risici, der er omhandlet i artikel 5, litra d), i
direktiv 73/239/EØF, kan parterne frit vælge, hvilken lovgiv-
ning der skal finde anvendelse.«
Artikel 28
Den medlemsstat, hvor risikoen består, kan ikke forhindre forsikrings-
tageren i at indgå en aftale med et forsikringsselskab, der har fået
tilladelse i henhold til artikel 6 i direktiv 73/239/EØF, når aftalen ikke
er i strid med gældende retsregler begrundet i almene hensyn i denmedlemsstat, hvor risikoen består.
Artikel 29
Medlemsstaterne må ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves
forudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige
og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularerog andre trykte dokumenter, som et forsikringsselskab agter at anvendeover for forsikringstagerne. Med henblik på at kontrollere, at nationalebestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene kræve, atde pågældende betingelser og de øvrige dokumenter på opfordring skal1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 24
▼B
kunne forelægges, uden at dette dog må gøres til en forhåndsbetingelse
for, at et selskab kan udøve sin virksomhed.
Medlemsstaterne må hverken opretholde eller indføre krav om forud-
gående meddelelse om eller godkendelse af tarifforhøjelser,medmindre krav herom alene er et led i en almindelig priskontrolord-ning.
Artikel 30
1. Artikel 8, stk. 4, litra b), i direketiv 88/357/EØFudgår. Artikel 8,
stk. 4, litra a), affattes derefter således:
»a) Med forbehold af litra c) gælder artikel 7, stk. 2, tredje afsnit,
når forsikringsaftalen giver dækning i flere medlemsstater,hvoraf mindst en kræver lovpligtig forsikring«.
2. Uanset om andet måtte være fastsat, kan en medlemsstat, der
pålægger forpligtelse til at tegne en forsikring, kræve, at dens kompe-
tente myndighed får meddelelse om de almindelige og speciellebetingelser i de lovpligtige forsikringer, før de anvendes.
Artikel 31
1. Inden en forsikringsaftale indgås, skal forsikringsselskabet oplyse
forsikringstageren om følgende:
— hvilken lovgivning der skal gælde for aftalen, hvis parterne ikke
kan vælge frit, eller, når parterne frit kan vælge lovgivning, hvilken
lovgivning forsikringsselskabet foreslår
— bestemmelserne vedrørende behandling af klager fra forsikringsta-
gere vedrørende aftalen, herunder om der findes en klageinstans,uden at dette berører forsikringstagerens adgang til at anlæggeretssag.
2. Den i stk. 1 omhandlede pligt gælder kun, hvis forsikringstageren
er en fysisk person.
3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastlægges i
overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor risikoen
består.
AFSNIT IV
BESTEMMELSER VEDRØRENDE FRI ETABLERINGSRET OG FRI
UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER
Artikel 32
Artikel 10 i direktiv 73/239/EØFaffattes således:
»Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en
anden medlemsstats område, meddeler den kompetente myndighedi hjemlandet dette.
2. Medlemsstaterne kræver, at et forsikringsselskab, som ønsker
at etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver følgendeoplysninger sammen med den i stk. 1 nævnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat, det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl. a. angives arten af den påtænkte virk-
somhed og filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller
hvortil der kan sendes dokumenter, idet den pågældende adresse
er den samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til dengeneralbefuldmægtigede sendes
d) navn på filialens generalbefuldmægtigede, som skal have
tilstrækkelige beføjelser til at forpligte selskabet over for tredje-mand samt til at repræsentere det over for filialmedlemsstatensmyndigheder og domstole. Med hensyn til Lloyd's må dette, itilfælde af eventuelle tvister i filialmedlemsstaten, der hidrører1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 25
▼B
fra indgåede forpligtelser, ikke medføre større vanskeligheder
for de sikrede, end hvis tvisterne vedrørte selskaber af sædvanligtype. Med henblik herpå skal den generalbefuldmægtigedes
kompetence især omfatte beføjelse til i denne egenskab at give
møde i retten som sagsøgt med beføjelse til at forpligte depågældende forsikringsgivere i Lloyd's.
Hvis forsikringsselskabet agter at lade sin filial dække risiciene i
forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget, bortset fra fragtførernesansvar, skal det fremlægge en erklæring om, at det er blevetmedlem af det nationale bureau og den nationale garantifond i fili-almedlemsstaten.
3. Medmindre den kompetente myndighed i hjemlandet henset
til den påtænkte etablering har grund til at nære mistillid til denadministrative strukturs egnethed, forsikringsselskabets finansiellesituation eller de ansvarlige lederes og den generalbefuldmægti-gedes hæderlighed og kvalifikationer eller erhvervserfaring,
videresender den senest tre måneder efter modtagelsen af alle de i
stk. 2 nævnte oplysninger disse til den kompetente myndighed ifilialmedlemsstaten og underretter det berørte forsikringsselskabherom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsik-
ringsselskabet råder over minimumssolvensmargenen, beregnet ioverensstemmelse med artikel 16 og 17.
Nægter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de
i stk. 2 nævnte oplysninger til den kompetente myndighed i filial-
medlemsstaten, skal dette afslag begrundes over for det berørteselskab inden tre måneder efter modtagelsen af samtlige omhand-lede oplysninger. Et sådant afslag eller manglende svar kan gørestil genstand for domstolsprøvelse i hjemlandet.
4. Inden forsikringsselskabets filial påbegynder sin virksomhed,
har den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten en frist på tomåneder fra modtagelsen af de i stk. 3 nævnte oplysninger til igivet fald at meddele hjemlandets kompetente myndighed de vilkår,
som begrundet i almene hensyn skal gælde for udøvelsen af denne
virksomhed i filialmedlemsstaten.
5. Så snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente
myndighed i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender
nogen meddelelse, så snart den i stk. 4 nævnte frist er udløbet,
kan filialen etableres, og den kan påbegynde sin virksomhed.
6. I tilfælde af ændring af et forhold, der er givet meddelelse om
efter stk. 2, litra b), c), eller d), skal forsikringsselskabet skriftligt
meddele de kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmed-
lemsstaten den pågældende ændring, mindst en måned førændringen foretages, således at den kompetente myndighed i hjem-landet og i filialmedlemsstaten kan handle i henhold til henholdsvisstk. 3 og stk. 4.«
Artikel 33
Artikel 11 i direktiv 73/239/EØFudgår.
Artikel 34
Artikel 14 i direktiv 88/357/EØFaffattes således:
»Artikel 14
Ethvert selskab, der for første gang i en eller flere medlemsstater
agter at udøve sin virksomhed i henhold til reglerne om fri udveks-ling af tjenesteydelser, skal forinden give de kompetentemyndigheder i hjemlandet meddelelse herom med angivelse afarten af de risici, det har til hensigt at dække.«
Artikel 35
Artikel 16 i direktiv 88/357/EØFaffattes således:1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 26
▼B
»Artikel 16
1. De kompetente myndigheder i hjemlandet meddeler inden for
en frist på en måned efter den i artikel 14 nævnte meddelelse den
eller de medlemsstater, på hvis område selskabet agter at udøve sinvirksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjeneste-ydelser, følgende:
a) et certifikat, hvori det godtgøres, at selskabet råder over mini-
mumssolvensmargenen beregnet i overensstemmelse medartikel 16 og 17 i direktiv 73/239/EØF
b) de klasser, inden for hvilke selskabet har ret til at virke
c) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække i den
medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.
Samtidig underretter de det berørte selskab herom.Medlemsstater, på hvis område et selskab agter at præstere tjeneste-
ydelser og i forbindelse hermed dække risiciene i forsikringsklasse
10 i punkt A i bilaget til direktiv 73/239/EØFbortset fra fragtføre-rens ansvar, kan kræve, at selskabet:
— meddeler navn og adresse på den i artikel 12a, stk. 4, i nærvæ-
rende direktiv nævnte repræsentant
— fremlægger en erklæring om, at selskabet er blevet medlem af
det nationale bureau og den nationale garantifond i denmedlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.
2. Hvis de kompetente myndigheder i hjemlandet ikke frem-
sender de i stk. 1 nævnte oplysninger inden for den fastsatte frist,
skal de inden for samme frist underrette selskabet om årsagernehertil. Nægtelsen kan gøres til genstand for domstolsprøvelse ihjemlandet.
3. Selskabet kan begynde sin virksomhed på den attesterede
dato, hvor det er blevet underrettet om den i stk. 1, første afsnit,
omhandlede meddelelse.«
Artikel 36
Artikel 17 i direktiv 88/357/EØFaffattes således:
»Artikel 17
Enhver ændring, som selskabet agter at foretage i de i artikel 14
omhandlede oplysninger, underkastes fremgangsmåden i artikel 14
og 16.«
Artikel 37
Artikel 12, stk. 2, andet og tredje afsnit, og stk. 3, samt artikel 13 og
15 i direktiv 88/357/EØFudgår.
Artikel 38
De kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten eller i den medlems-
stat, hvor tjenesteydelserne præsteres, kan kræve, at de oplysninger,som de i henhold til dette direktiv har lov til at anmode om vedrørendede forsikringsselskabers virksomhed, som opererer på deres område,
gives på den pågældende medlemsstats officielle sprog.
Artikel 39
1. Artikel 18 i direktiv 88/357/EØFudgår.2. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne
præsteres, må ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves forud-gående godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige og
specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer
og andre trykte dokumenter, som selskabet agter at anvende over forforsikringstagerne. Med henblik på at kontrollere, at deres nationalebestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene kræve, atethvert selskab, der ønsker at udøve forsikringsvirksomhed på deresområde i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 27
▼B
fri udveksling af tjenesteydelser, på opfordring skal kunne forelægge de
betingelser og andre dokumenter, som det agter at anvende, uden atdette dog må gøres til en forhåndsbetingelse for, at selskabet kan udøve
sin virksomhed.
3. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne
præsteres, må hverken opretholde eller indføre krav om forudgåendemeddelelse om eller godkendelse af tarifforhøjelser, medmindre kravherom alene er et led i en almindelig priskontrolordning.
Artikel 40
1. Artikel 19 i direktiv 88/357/EØFudgår.2. Ethvert selskab, der udøver virksomhed i henhold til reglerne om
fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,skal forelægge de kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten og/
eller i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres, alle de doku-
menter, der forlanges af det med henblik på gennemførelsen af denneartikel, for så vidt selskaber, der har deres hjemsted i disse medlems-stater, også er forpligtet dertil.
3. Hvis de kompetente myndigheder i en medlemsstat konstaterer, at
et selskab, der på denne medlemsstats område har en filial eller driver
virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,
overtræder de retsregler i nævnte medlemsstat, der gælder for det,henstiller de til det pågældende selskab at bringe disse ulovlige forholdtil ophør.
4. Foretager vedkommende selskab sig ikke det nødvendige, giver
de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat de kompe-
tente myndigheder i hjemlandet meddelelse herom. Disse træffersnarest muligt alle nødvendige foranstaltninger med henblik på, at detpågældende selskab bringer de ulovlige forhold til ophør. De kompe-tente myndigheder i den pågældende medlemsstat underrettes om
arten af disse foranstaltninger.
5. Hvis selskabet trods de foranstaltninger, der er truffet af hjem-
landet, eller fordi disse foranstaltninger viser sig at væreutilstrækkelige, eller den pågældende medlemsstat ikke træffer nogenforanstaltninger, fortsat overtræder de retsregler, der gælder i denpågældende medlemsstat, kan denne, efter at have givet de kompetente
myndigheder i hjemlandet meddelelse herom, træffe egnede foranstalt-
ninger for at forhindre eller standse yderligere overtrædelser og,såfremt det er strengt nødvendigt, forbyde selskabet at indgå flereforsikringsaftaler på dens område. Medlemsstaterne drager omsorg for,at det på deres område er muligt at give forsikringsselskaberne de
nødvendige meddelelser.
6. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til i nødstilfælde
at træffe egnede forholdsregler for at forhindre lovovertrædelser påderes område. Dette indebærer også mulighed for at forhindre et forsik-ringsselskab i at fortsætte med at indgå nye forsikringsaftaler på deres
område.
7. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til at pålægge
sanktioner ved overtrædelser på deres område.
8. Hvis det selskab, der har gjort sig skyldig i overtrædelsen, har et
etableret forretningssted eller besidder ejendom i den pågældende
medlemsstat, kan dennes kompetente myndigheder i overensstemmelse
med den nationale lovgivning iværksætte de for sådanne overtrædelserfastsatte administrative sanktioner over for dette etablerede forretnings-sted eller denne ejendom.
9. Enhver foranstaltning, der træffes i henhold til stk. 4 til 8, og som
omfatter sanktioner eller begrænsninger i udøvelsen af forsikringsvirk-
somhed, skal behørigt begrundes og meddeles det pågældende selskab.
10. Kommissionen forelægger hvert andet år den Forsikringskomité,
der er nedsat ved direktiv 91/675/EØF, en rapport, der viser antallet ogarten af tilfælde, hvor der i den enkelte medlemsstat er givet afslagsom omhandlet i artikel 10 i direktiv 73/239/EØFeller i artikel 16 i1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 28
▼B
direktiv 88/357/EØF, begge som ændret ved nærværende direktiv, eller
truffet foranstaltninger i henhold til stk. 5 i nærværende artikel.Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen ved at give den de
oplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen af rapporten.
Artikel 41
Dette direktiv er ikke til hinder for, at forsikringsselskaber med hjem-
sted i en medlemsstat ved anvendelse af ethvert foreliggendekommunikationsmiddel kan reklamere for deres ydelser i filialmed-lemsstaten eller i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres,så længe de ikke tilsidesætter eventuelle regler om sådanne reklamers
form og indhold, der er begrundet i almene hensyn.
Artikel 42
1. Artikel 20 i direktiv 88/357/EØFudgår.2. Såfremt et forsikringsselskab træder i likvidation, opfyldes
forpligtelserne i forbindelse med forsikringsaftaler, der er indgåetgennem en filial eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjene-steydelser, på samme måde som forpligtelserne i forbindelse med dette
selskabs andre forsikringsaftaler, uanset de sikredes eller de begunsti-
gedes nationalitet.
Artikel 43
1. Artikel 21 i direktiv 88/357/EØFudgår.2. Når en forsikring tilbydes i henhold til reglerne om fri etable-
ringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skalforsikringstageren, inden forpligtelsen indgås, gøres bekendt med, ihvilken medlemsstat hjemstedet eller i givet fald den filial, hvormed
aftalen skal indgås, er beliggende.
Hvis der udleveres dokumenter til forsikringstageren, skal de indeholde
de i foregående afsnit nævnte oplysninger.
De i første og andet afsnit omhandlede forpligtelser vedrører ikke de i
artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EØFomhandlede risici.
3. Aftalen eller alle andre dokumenter, der yder dækning, samt
forsikringsbegæringen, dersom den er bindende for forsikringstageren,
skal angive adressen på hjemstedet og i givet fald på filialen af detforsikringsselskab, der yder dækningen.
Hver medlemsstat kan kræve, at navn og adresse på den repræsentant
for forsikringsselskabet, der er nævnt i artikel 12a, stk. 4, i direktiv88/357/EØF, også anføres i de dokumenter, der er nævnt i første afsnit.
Artikel 44
1. Artikel 22 i direktiv 88/357/EØFudgår.
2. Forsikringsselskaber skal særskilt for forsikringsvirksomhed, der
udøves i henhold til reglerne om fri etableringsret, og for forsikrings-virksomhed, der udøves i henhold til reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser, meddele den kompetente myndighed i hjemlandetbeløbet for præmier, skadesudgifter og provisioner, uden fradrag afgenforsikringsandelen, for hver medlemsstat og for hver gruppe af
klasser samt, for så vidt angår forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget
til direktiv 78/239/EØF, bortset fra fragtførerens ansvar, skadesfre-kvensen og de gennemsnitlige skadesudgifter.
Grupperne af klasser defineres således:
— ulykker og sygdom (1 og 2)
— bilforsikring (3, 7 og 10; tallene vedrørende klasse 10, bortset fra
fragtførerens ansvar, præciseres senere)
— brand og andre skader på ejendom (8 og 9)— luftfarts-, sø- og transportforsikring (4, 5, 6, 7, 11 og 12)
— almindelig ansvarsforsikring (13)1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 29
▼B
— kredit og kaution (14 og 15)— øvrige klasser (16, 17 og 18).
Hjemlandets kompetente myndigheder videregiver inden for en rimelig
frist og i samlet form disse oplysninger til de kompetente myndigheder
i de berørte medlemsstater, der anmoder derom.
Artikel 45
1. Artikel 24 i direktiv 88/357/EØFudgår.
2. Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at kræve, at
selskaber, der udøver virksomhed på deres område i henhold til
reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjene-steydelser, på samme vilkår som de selskaber, der har fået en tilladelseder, skal være medlem af og deltage i enhver ordning, der skal garan-tere de sikrede eller de skadelidte tredjemænd betaling af
erstatningsydelser.
Artikel 46
1. Artikel 25 i direktiv 88/357/EØFudgår.
2. Med forbehold af senere harmonisering er alle forsikringsaftaler
udelukkende pålagt de indirekte skatter og parafiskale afgifter,
hvormed forsikringspræmierne er belastet i den medlemsstat, hvor risi-koen består i henhold til artikel 2, litra d), i direktiv 88/357/EØF, samtfor Spaniens vedkommende de ekstragebyrer, der ved lov er fastsat tilfordel for det spanske »Consorcio de Compensación de Seguros« tiludførelse af dets opgaver i forbindelse med godtgørelse af tab på grund
af usædvanlige begivenheder i denne medlemsstat.
Uanset artikel 2, litra d), første led, i direktiv 88/357/EØF, betragtes
indbo i en ejendom, der er beliggende på en medlemsstats område,
med undtagelse af goder i erhvervsmæssig transit, ved anvendelsen af
nærværende stykke som en risiko, der består i denne medlemsstat, selvom ejendommen og dens indbo ikke er dækket af samme forsikrings-police.
Den lovgivning, der finder anvendelse på aftalen efter artikel 7 i
direktiv 88/357/EØF, har ingen indflydelse på den gældende skatte-mæssige ordning.
Med forbehold af senere harmonisering anvender hver medlemsstat på
de selskaber, som dækker risici på dens område, de nationale bestem-melser vedrørende de foranstaltninger, der skal sikre opkrævning af deindirekte skatter og parafiskale afgifter, som skal erlægges i henhold til
første afsnit.
AFSNIT V
OVERGANGSBESTEMMELSER
Artikel 47
Forbundsrepublikken Tyskland kan udskyde anvendelsen af artikel 54,
stk. 2, andet afsnit, første punktum, indtil den 1. januar 1996. I denneperiode finder bestemmelserne i nedenstående stykke anvendelse i deni artikel 54, stk. 2, omhandlede situation.
Når det tekniske beregningsgrundlag for præmierne er blevet meddelt
hjemlandets kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel54, stk. 2 andet afsnit, tredje punktum, fremsender disse myndighederstraks de pågældende oplysninger til myndighederne i den medlemsstat,
hvor risikoen består, således at disse kan fremsætte deres bemærk-
ninger hertil. Hvis hjemlandets myndigheder ikke tager hensyn tilbemærkningerne, underretter de i deltajer og med angivelse af begrun-delsen herfor myndighederne i den medlemsstat, hvor risikoen består.
Artikel 48
Medlemsstaterne kan indrømme de forsikringsselskaber, der har hjem-
sted på deres område, og for hvilke værdien af de grunde og bygninger,1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 30
▼B
som medgår til dækning af de forsikringsmæssige hensættelser, ved
meddelelsen af dette direktiv overstiger den i artikel 22, stk. 1, litraa), fastsatte procentsats, en frist til at efterkomme ovennævnte bestem-
melse, der udløber senest den 31. december 1998.
Artikel 49
Kongeriget Danmark kan udskyde anvendelsen af dette direktiv på
lovpligtige arbejdsskadeforsikringer indtil den 1. januar 1999. I denneperiode finder den i artikel 12, stk. 2, i direktiv 88/357/EØFfastsatteundtagelse for arbejdsulykker fortsat anvendelse i Danmark.
Artikel 50
Spanien er indtil den 31. december 1996 og Grækenland og Portugal
indtil den 31. december 1998 omfattet af følgende overgangsordning
for aftaler, der dækker risici, der udelukkende består i en af dissemedlemsstater, og som ikke er defineret i artikel 5, litra d), i direktiv73/239/EØF:
a) uanset artikel 8, stk. 3, i direktiv 73/239/EØFog artikel 29 og 39 i
nærværende direktiv kan de kompetente myndigheder i de pågæl-dende medlemsstater kræve at få meddelt de almindelige ogspecielle forsikringsbetingelser, inden disse bringes i anvendelse.
b) størrelsen af de forsikringsmæssige hensættelser i tilknytning til de
aftaler, der er omhandlet i denne artikel, fastsættes under tilsyn af
den berørte medlemsstat efter regler, som den har fastsat, ellersåfremt sådanne regler ikke findes, efter praksis på dens område ioverensstemmelse med dette direktiv. Dækningen af disse hensæt-telser ved ækvivalente eller kongruente aktiver og lokaliseringen afdisse aktiver finder sted under tilsyn af denne medlemsstat efter
dennes regler eller praksis, der vedtages i overensstemmelse med
dette direktiv.
AFSNIT VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 51
Følgende tekniske tilpasninger, der skal foretages i direktiv 73/239/
EØFog 88/357/EØFsamt i nærværende direktiv, vedtages efter frem-gangsmåden i direktiv 91/675/EØF:
— udvidelse af artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 73/239/EØFtil også
at omfatte andre retlige former
— ændringer af listen i bilaget til direktiv 73/239/EØF; tilpasning af
listens terminologi, for derved at tage hensyn til udviklingen påforsikringsmarkederne
— præcisering af de i artikel 16, stk. 1, i direktiv 73/239/EØFopreg-
nede komponenter, der indgår i solvensmargenen, for derved at tage
hensyn til udviklingen af nye finansielle instrumenter
— ændring af størrelsen af den i artikel 17, stk. 2, i direktiv 73/239/
EØFomhandlede minimumsgarantifond for derved at tage hensyn
til den økonomiske og finansielle udvikling
— ændring af den liste over aktiver, der kan medgå til dækning af
forsikringsmæssige hensættelser, som er fastlagt i artikel 21 inærværende direktiv, og af de regler for risikospredning, som er
fastsat i artikel 22 i nærværende direktiv, for derved at tage hensyn
til udviklingen af nye finansielle instrumenter
— ændring af lempelserne i kongruensreglerne i bilag 1 til direktiv 88/
357/EØF, for derved at tage hensyn til udviklingen af nye instru-menter til dækning af valutakursrisici eller til fremskridtene hen
imod Den Økonomiske og Monetære Union
— præcisering af definitionerne med henblik på at sikre en ensartet
anvendelse af direktiv 73/239/EØFog 88/357/EØFsamt nærvæ-rende direktiv i hele Fællesskabet.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 31
▼B
Artikel 52
1. Filialer, der inden ikrafttrædelsen af gennemførelsesbestemmel-
serne til nærværende direktiv har påbegyndt deres virksomhed efter dei værtslandet gældende bestemmelser, anses for at have fulgt frem-gangsmåden i artikel 10, stk. 1 til 5, i direktiv 73/239/EØF. Fra
nævnte ikrafttrædelsesdato er de omfattet af artikel 15, 19, 20 og 22 i
direktiv 73/239/EØFsamt artikel 40 i nærværende direktiv.
2. Artikel 34 og 35 berører ikke de velerhvervede rettigheder, som
tilkommer et forsikringsselskab, der inden ikrafttrædelsen af gennem-
førelsesbestemmelserne til nærværende direktiv har udøvet virksomhedi henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
Artikel 53
I direktiv 73/239/EØFindsættes følgende artikel:
»Artikel 28a
1. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret pådens område og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller endel af deres forsikringsbestand til et overtagende selskab, der eretableret i samme medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i
denne medlemsstat eller i givet fald i den i artikel 26 omhandlede
medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsentaget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret pådens område og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en
del af deres forsikringsbestand til et forsikringsselskab med hjem-
sted i en anden medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder idenne medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdra-gelsen taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.
3. Såfremt en medlemsstat på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser tillader, at agenturer og filialer, der er etableret på
dens områder og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en
del af deres forsikringsbestand til et agentur eller en filial, som eromhandlet i dette afsnit og etableret på en anden medlemsstatsområde, skal den sikre sig, at de kompetente myndigheder i detovertagne selskabs hjemland eller i givet fald i den i artikel 26omhandlede medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab,
overdragelsen taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen,
samt at en sådan overdragelse er mulig efter loven i det overta-gende selskabs hjemland, og at sidstnævnte er indforstået medoverdragelsen.
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den
overdragende filial er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævnte
tilfælde tilladelse til overdragelsen, efter at have modtaget godken-
delse fra de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvorrisikoen består, såfremt denne ikke er den medlemsstat, hvor detoverdragende agentur eller den overdragende filial er beliggende.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater
meddeler de kompetente myndigheder i det overdragende forsik-
ringsselskabs hjemland deres udtalelse eller deres samtykke senest
tre måneder efter anmodningens modtagelse; har de hørte myndig-heder ikke svaret ved udløbet af denne frist, betragtes dette som enpositiv udtalelse eller et stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i
den medlemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som fore-skrevet i den nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre
gøres gældende over for de berørte forsikringstagere, de forsikrede
og enhver anden person, som har rettigheder eller forpligtelser ikraft af de overdragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fast-
sætte, at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsigeaftalen inden for en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.«1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 32
▼B
Artikel 54
1. Uanset om andet måtte være fastsat, kan en medlemsstat, hvor
aftaler til dækning af de risici, der er nævnt i forsikringsklasse 2 ipunkt A i bilaget til direktiv 73/239/EØF, delvist eller fuldstændigt
kan erstatte den sygesikring, der er indbygget i den lovpligtige sociale
sikringsordning, kræve, at aftalen er i overensstemmelse med de speci-fikke retsforskrifter til beskyttelse af almene hensyn i forbindelse medden pågældende type forsikring, som medlemsstaten har fastsat, og atde almindelige og specielle betingelser, der er forbundet med denne
forsikring, meddeles medlemsstatens kompetente myndigheder, før de
anvendes.
2. Medlemsstaterne kan kræve, at sygeforsikring i henhold til stk. 1
teknisk set skal fungere på lignende måde som livsforsikring, når
— de betalte præmier beregnes på grundlag af sygelighedstavler og
andre relevante statistiske oplysninger, som gælder for den
medlemsstat, hvor risikoen består, efter de matematiske metoder,
der anvendes i forsikring
— der oprettes en alderdomsreserve
— forsikringsselskabet kun kan opsige aftalen inden for et bestemt
tidsrum, som fastsættes af den medlemsstat, hvor risikoen består
— aftalen åbner mulighed for at hæve præmierne eller nedsætte ydel-
serne selv for bestående aftaler
— aftalen åbner mulighed for, at forsikringstageren kan ændre sin
bestående aftale til en ny aftale i henhold til stk. 1, der tilbydes af
det samme forsikringsselskab eller den samme filial, idet der tages
hensyn til hans erhvervede rettigheder. Der skal især tages hensyntil alderdomsreserven, og der kan kun kræves ny lægeundersøgelseved øget dækning.
I så fald skal medlemsstatens myndigheder offentliggøre de i første
afsnit omhandlede sygelighedstavler og andre relevante statistiske
oplysninger og sende dem til hjemlandets myndigheder. Præmierne
skal ud fra rimelige aktuarmæssige antagelser være tilstrækkelige til,at selskaberne kan opfylde alle deres forpligtelser vedrørende alleaspekter af deres finansielle situation. Hjemlandet kræver, at dettekniske grundlag for beregningen af præmierne meddeles dens kompe-tente myndigheder, inden produktet tages i brug. Dette stykke gælder
også, når bestående aftaler ændres.
Artikel 55
Medlemsstaterne kan kræve af alle forsikringsselskaber, der på deres
område for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadeforsikringer, at
de overholder de specifikke bestemmelser for denne form for forsikringi de nationale lovgivninger, bortset fra bestemmelserne om finansielttilsyn, som udelukkende henhører under hjemlandets kompetence.
Artikel 56
Medlemsstaterne påser, at alle afgørelser, der træffes over for et forsik-
ringsselskab i henhold til de love og administrative bestemmelser, dervedtages i henhold til nærværende direktiv, kan gøres til genstand for
domstolsprøvelse.
Artikel 57
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 31. december 1993 de love
og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme
dette direktiv, og sætter dem i kraft senest den 1. juli 1994. De under-etter straks Kommissionen herom.
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestem-
melser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skalved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmereregler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 33
▼B
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.
Artikel 58
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1992L0049 — DA — 11.02.2003 — 003.001 — 34