1968R1017 — DA — 01.05.2004 — 002.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FORORDNING (EØF) Nr. 1017/68
af 19. juli 1968
om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare vand-
veje
(EFT L 175 af 23.7.1968, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1 Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 L 1 1 4.1.2003
Ændret ved:
►A1 Tiltrædelsesakt for Danmark, Irland og Det Forenede Kongerige Storbri-
tannien og NordirlandL 73 14 27.3.1972
►A2 Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
►A3 Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C 241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.1995
►A4 Akt vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken
Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, RepublikkenLitauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken
Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse
og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæ-iske UnionL 236 33 23.9.2003
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980,s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
▼B
RÅDETS FORORDNING (EØF) Nr. 1017/68
af 19. juli 1968
om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane,
ad landeveje og sejlbare vandveje
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artiklerne 75 og 87,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,under henvisning til udtalelse fra Det europæiske Parlament (
1),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale
Udvalg (2), og
ud fra følgende betragtninger:
I medfør af Rådets forordning nr. 141 om ikkeanvendelse af Rådets
forordning nr. 17 på transportsektoren (3), finder forordning nr. 17 (4),
ikke anvendelse på aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på trans-
portområdet, som medfører en fastsættelse af befordringspriser og
-vilkår, begrænsning af eller kontrol med udbudet af transportydelsereller opdeling af transportmarkederne, og heller ikke på udnyttelse afen dominerende stilling på transportmarkedet efter traktatens artikel 86;
for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje er denne
ikke-anvendelse i henhold til forordning nr. 1002/67/EØF (
5) begrænset
til 30. juni 1968;
fastsættelsen af konkurrenceregler for jernbane-, landevejs- og vand-
vejstrafikken er en foranstaltning, der vedrører såvel den fællestransportpolitik som den almindelige erhvervspolitik;
ved fastsættelsen af de på disse områder anvendelige konkurrenceregler
bør der tages hensyn til de særlige forhold, der gælder på transpor-
tområdet;
konkurrencereglerne på transportområdet afviger fra de almindelige
konkurrenceregler; derfor skal der gives virksomhederne mulighed forat få kendskab til de regler, der skal anvendes i hvert enkelt tilfælde;
indførelse af konkurrenceregler, der gælder for transport, gør det ønske-
ligt at lade disse regler omfatte såvel vissevirksomhedssammenslutningers fælles finansiering eller fælles erhver-velse af transportmateriel eller -tilbehør til fælles anvendelse som ogsådele af den virksomhed, som støtteerhvervene på transportområdet
udøver i forbindelse med transport med jernbane, ad landeveje og sejl-
bare vandveje;
for at handelen mellem medlemsstater ikke skal blive påvirket, og
konkurrencen inden for fællesmarkedet ikke skal blive fordrejet, børaftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger
af virksomheder og samordnet praksis mellem virksomheder samt
misbrug af en dominerende stilling på fællesmarkedet, der kunne havesådanne virkninger, af principielle grunde forbydes, for så vidt angår detre ovennævnte transportgrene;
visse arter af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på transpor-
tområdet, som udelukkende har til formål og muliggør indførelsen af
tekniske forbedringer eller teknisk samarbejde, kan undtages fra kartel-forbudet, idet de bidrager til forbedring af produktiviteten. Rådet kanpå baggrund af erfaringer og som følge af anvendelsen af denne forord-ning finde anledning til på forslag af Kommissionen at ændre listenover disse arter af aftaler;1968R1017 — DA — 01.05.2004 — 002.001 — 2
(1) EFT nr. 205 af 11. 12. 1964, s. 3505/64.
(2) EFT nr. 103 af 12. 6. 1965, s. 1792/65.
(3) EFT nr. 124 af 28. 11. 1962, s. 2751/62.
(4) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.
(5) EFT nr. 306 af 16. 12. 1967, s. 1.
▼B
for at fremme en forbedring af den undertiden alt for stærkt opsplittede
erhvervsmæssige struktur inden for landevejs- og vandvejstrafikken børendvidere aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, der har til formål
at skabe og drive virksomhedssammenslutninger inden for disse to
transportgrene til udførelse af befordringsopgaver, herunder fællesfinansiering eller erhvervelse af transportmateriel eller -tilbehør tilfælles brug, undtages fra kartelforbudet. En sådan generel undtagelsekan kun gives, såfremt en sammenslutnings samlede lastekapacitet
ikke overstiger en bestemt maksimalgrænse, og de i sammenslutningen
deltagende enkeltvirksomheders individuelle kapacitet ikke overskriderbestemte grænser, der er fastsat således, at ingen af disse virksomhederkan opnå en dominerende stilling inden for sammenslutningen.Kommissionen skal dog have mulighed for at skride ind, hvis sådanneaftalter i det enkelte tilfælde har virkninger, som er uforenelige med
betingelserne for, at et kartel kan anerkendes som tilladeligt, og som
udgør et misbrug af undtagelsen. Den omstændighed, at en virksom-hedssammenslutning disponerer over en samlet lastekapacitet, deroverskrider den fastsatte maksimalgrænse, eller på grund af de isammenslutningen deltagende enkeltvirksomheders individuelle kapa-
citet ikke kommer i betragtning med hensyn til den generelle
undtagelse, udelukker dog ikke, at det kan dreje sig om en tilladeligaftale, en tilladelig vedtagelse eller en tilladelig samordnet praksis,såfremt disse opfylder de i denne forordning herfor fastsatte forudsæt-ninger;
fører en aftale, en vedtagelse eller en samordnet praksis til en forbed-
ring af transportydelsernes kvalitet eller til fremme af kontinuitet ogstabilitet i tilfredsstillelsen af transportbehovet på de markeder, hvorudbud og efterspørgsel er underkastet stærke tidsbestemte svingninger,
eller til forøgelse af virksomhedernes produktivitet eller til fremme af
den tekniske eller økonomiske udvikling, bør forbudet kunne erklæresfor uanvendeligt. Det er dog en forudsætning herfor, at aftalen, vedta-gelsen eller den samordnede praksis i rimeligt omfang tager hensyn tiltransportforbrugernes interesser, ikke pålægger de pågældende virk-somheder begrænsninger, som ikke er nødvendige for at nå
ovennævnte mål, og ikke giver disse virksomheder mulighed for at
udelukke konkurrencen på en væsentlig del af det pågældende trans-portmarked, også under hensyntagen til konkurrence fra de andretransportgrene som alternativ transportmulighed;
sålænge Rådet ikke har bragt nogen egnede foranstaltninger i anven-
delse inden for rammerne af den fælles transportpolitik til at sikrestabiliteten på et transportmarked, bør - når Rådet har konstateret enkrisesituation - på det pågældende marked de aftaler godkendes, derer nødvendige for at nedbringe de forstyrrelser, der følger af transport-
markedets struktur;
medlemsstaterne bør på jernbane-, landevejs- og vandvejstrafikkens
område med hensyn til offentlige virksomheder og virksomheder, somde indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, ikke træffe eller
opretholde foranstaltninger, der strider imod denne forordning. Lige-
ledes bør virksomheder, som det er overladt at udføre tjenesteydelseraf almindelig økonomisk interesse, undergives denne forordningsbestemmelser, for så vidt anvendelsen af bestemmelserne ikke retligteller faktisk er til hinder for opfyldelsen af de særlige opgaver, som erbetroet virksomhederne; dog må udviklingen af samhandelen ikke
derved påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets
interesse. Kommissionen skal have mulighed for at påse, at disse prin-cipper bringes i anvendelse og til dette formål at meddele passendedirektiver eller beslutninger til medlemsstaterne;
de nærmere retningslinier for anvendelsen af de materielretlige regler,
som fastsættes i denne forordning, skal udformes således, at de delsgiver sikkerhed for et effektivt tilsyn og mest muligt forenkler denadministrative kontrol, dels tilgodeser kravet om retssikkerhed for virk-somhederne;
det påhviler i første række virksomhederne selv at bedømme, hvorvidt
deres aftaler, vedtagelser eller samordnede praksis i højere grad harkonkurrencebegrænsende virkninger end sådanne økonomisk gunstigevirkninger, der kan gøre disse begrænsninger rimelige; de bør på denne1968R1017 — DA — 01.05.2004 — 002.001 — 3
▼B
måde på eget ansvar konstatere det lovlige eller ulovlige ved disse
aftaler, vedtagelser eller denne samordnede praksis;
det bør derfor tillades virksomhederne at afslutte og anvende aftaler
uden at skulle offentliggøre dem; der består således en risiko for, atde kan blive erklæret ugyldige med tilbagevirkende kraft i tilfælde af,at disse aftaler skulle blive efterprøvet på grundlag af en klage eller af
Kommissionen på embeds vegne; det skal dog ikke være udelukket, at
disse aftaler med tilbagevirkende kraft findes lovlige, såfremt en sådanefterfølgende undersøgelse finder sted;
i visse tilfælde kan virksomhederne dog ønske de kompetente myndig-
heders hjælp til at opnå sikkerhed for, at deres aftaler, vedtagelser ellersamordnede praksis er i overensstemmelse med de gældende forskrifter.Med henblik herpå bør der inføres en fremgangsmåde, efter hvilken derskal indgives en ansøgning til Kommissionen, og det væsentligeindhold af denne ansøgning offentliggøres i De Europæiske Fællesska-
bers Tidende , således at en interesseret tredjemand kan meddele sine
bemærkninger til den pågældende aftale. Indgiver medlemsstaterneeller en interesseret tredjemand ingen klager, og meddeler Kommis-sionen ikke inden for en fastsat frist ansøgerne, at der herskerbetydelig tvivl med hensyn til den pågældende aftales tilladelighed,anses aftalen som fritaget fra forbudet for den forløbne tid og for de
følgende tre år;
da de aftaler, som er nødvendige for i tilfælde af en af Rådet konsta-
teret krisesituation at reducere de forstyrrelser, der følger af
transportmarkedets struktur, er af undtagelsesmæssig karakter, bør det
bestemmes, at virksomheder, der ønsker at opnå godkendelse af ensådan aftale, skal anmelde denne for Kommissionen. Kommissionensgodkendelse skal først have virkning fra den dato, hvor den vedtages.En sådan godkendelse må ikke gælde for mere end tre år fra Rådetskonstatering af krisesituationen, og fornyelsen af beslutningen skal
være afhængig af, at Rådet på ny konstaterer en krisesituation. Under
alle omstændigheder ophører godkendelsen med at have gyldighedsenest seks måneder efter det tidspunkt, på hvilket Rådet har bragtegnede foranstaltninger til sikring af stabiliteten på det af aftalenberørte transportmarked i anvendelse;
for at sikre en ensartet anvendelse inden for det fælles marked af
konkurrencereglerne for transport er det nødvendigt at fastsætte deregler, efter hvilke Kommissionen i nær og stadig forbindelse medmedlemsstaternes kompetente myndigheder kan træffe de til anven-
delsen af disse konkurrenceregler fornødne foranstaltninger;
med henblik herpå bør Kommissionen kunne få bistand fra medlems-
staternes kompetente myndigheder og desuden inden for hele
fællesmarkedets område have beføjelse til at anmode om oplysninger
og foretage efterprøvninger, som er nødvendige for at konstatere tilste-deværelsen af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, der er forbudt ihenhold til denne forordning, samt af misbrug af en dominerende stil-ling, som er forbudt i henhold til denne forordning;
såfremt der ved anvendelse af forordningen i en bestemt sag efter en
medlemsstats opfattelse opstår spørgsmål af principiel karakter vedrø-rende den fælles transportpolitik, bør Rådet have mulighed for atundersøge disse principielle spørgsmål. Det er formålstjenligt, at alle
spørgsmål af generel karakter, der følger af iværksættelsen af konkur-
rencepolitikken på transportområdet, kan indbringes for Rådet. Enfremgangsmåde skal fastsættes for at sikre, at beslutningen om atanvende denne forordning i en bestemt sag først vedtages af Kommis-sionen efter Rådets undersøgelse af de principielle spørgsmål og underhensyntagen til de forskellige opfattelser, som er fremkommet;
for at udføre sin opgave med at drage omsorg for denne forordnings
anvendelse, skal Kommissionen kunne rette henstillinger og beslut-ninger til virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder for at
bringe overtrædelser af forordningens bestemmelser om forbud mod
visse aftaler, vedtagelser og visse former for praksis til ophør;
overholdelsen af forordningens forbudsregler og opfyldelsen af de
pligter, som pålægges virksomheder og sammenslutninger af virksom-1968R1017 — DA — 01.05.2004 — 002.001 — 4
▼B
heder under anvendelse af forordningen, skal kunne sikres ved bøder
og tvangsbøder;
der bør sikres de pågældende virksomheder ret til at blive hørt af
Kommissionen; der bør gives tredjemand, hvis interesser kan berøresaf en beslutning, lejlighed til at udtale sig forinden, og der bør sikresen vidtgående offentligørelse af de trufne beslutninger;
der bør i henhold til traktatens artikel 172 tillægges Domstolen fuld
prøvelsesret vedrørende beslutninger, ved hvilke bøder eller tvangs-bøder pålægges;
ikrafttrædelsen af forordningens forbud vedrørende aftaler, vedtagelser
og samordnet praksis, som består på dagen for denne forordningsoffentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende , bør udsættes
seks måneder for at lette virksomhedernes tilpasning til forordningens
bestemmelser;
der bør inden for en passende frist efter afslutningen af de forhand-
linger, der vil blive ført med de tredjelande, der har underskrevet den
reviderede konvention om Rhinsejlads, foretages de ændringer af
forordningen i dens helhed, som måtte vise sig nødvendige underhensyntagen til de forpligtelser, der følger af den reviderede konventionom Rhinsejlads;
der bør foretages de ændringer i forordningen, der i givet fald viser sig
nødvendige efter erfaringer, der opnås i løbet af tre år. Under hensyn-tagen til udviklingen af den fælles transportpolitik i løbet af det nævntetidsrum skal det især undersøges, om forordningens anvendelsesområdebør udstrækkes til aftaler, vedtagelser og samordnet praksis samt til
misbrug af den dominerende stilling, som ikke påvirker handelen
mellem medlemsstater,
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Principbestemmelse
For så vidt angår transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare
vandveje, finder bestemmelserne i denne forordning anvendelse påaftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som har til formål eller følgeat fastsætte befordringspriser og -vilkår, begrænsning af eller kontrol
med udbudet af transportydelser, opdeling af transportmarkederne,
anvendelse af tekniske forbedringer eller teknisk samarbejde, fællesfinansiering eller erhvervelse af transportmateriel eller -tilbehør, somer umiddelbart forbundet med transportydelse, for så vidt som dette ernødvendigt for den fælles drift af en sammenslutning af virksomheder
inden for landevejs- og vandvejstrafikken, således som defineret i
artikel 4, samt på misbrug af en dominerende stilling på transportmar-kedet. Disse bestemmelser gælder også virksomhed udøvet afstøtteerhvervene på transportområdet, når denne virksomhed har detovenfor anførte formål eller de ovenfor anførte virkninger.
Artikel 3
Lovlig undtagelse for tekniske aftaler
1.►M1 Forbuddet i traktatens artikel 81, stk. 1 ◄gælder ikke for
aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som udelukkende har anven-delse af tekniske forbedringer eller teknisk samarbejde til formål og til
følge ved
a) ensartet anvendelse af normer og typer for materiel, driftsmidler til
trafikken, transportmidler og faste anlæg;
b) udveksling eller fælles anvendelse af personale, materiel, transport-
midler og faste anlæg til gennemførelse af befordringer;1968R1017 — DA — 01.05.2004 — 002.001 — 5
▼M1
▼B
▼B
c) ordning og gennemførelse af forbindelsesbefordringer, supplerende
befordringer, erstatningsbefordringer eller kombinerede befordringersamt opstilling og anvendelse af totalpriser og totalvilkår, herunder
konkurrencepriser, for disse befordringer;
d) dirigering af trafikken inden for samme transportgren ad de drifts-
mæssigt mest hensigtsmæssige ruter;
e) samordning af køre- og fartplaner for ruter, som følger efter
hinanden;
f) samling af enkeltladninger;
g) opstilling af ensartede regler for befordringstariffernes struktur og
betingelser for disses anvendelse, for så vidt som befordringspriserog -vilkår ikke fastlægges herigennem.
2. Kommissionen forelægger eventuelt for Rådet forslag til udvi-
delse eller indskrænkning af opregningen i stk. 1.
Artikel 4
Undtagelse for sammenslutninger af små og mellemstore virksom-
heder
1.►
M1 Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis i henhold til
traktatens artikel 81, stk. 1 ◄ er undtaget fra det der anførte forbud,
når de har følgende formål:
— oprettelse og drift af sammenslutninger af virksomheder inden for
landevejs- og vandvejstrafikken til udførelse af transportvirk-somhed,
— fælles finansiering eller erhvervelse af transportmateriel eller
-tilbehør, som står i umiddelbar forbindelse med transportydelsen,for så vidt som dette er nødvendigt for den fælles drift af dissesammenslutninger,
og når sammenslutningens samlede lastekapacitet ikke overstiger
følgende mængder:
— 10.000 tons ved befordring ad landeveje,
— 500.000 tons ved befordring ad sejlbare vandveje.
Hver af de i sammenslutningen deltagende enkeltvirksomheder må kun
have en kapacitet på højst 1.000 tons ved befordring ad landeveje ellerhøjst 50.000 tons ved befordring ad sejlbare vandveje.
2. Har iværksættelsen af aftaler, vedtagelser eller samordnet praksis
af den i stk. 1 angivne art i det enkelte tilfælde virkninger, som er ufor-enelige med de betingelser, der er anført i traktatens artikel 81, stk. 3,
kan det pålægges de pågældende virksomheder og sammenslutninger af
virksomheder at bringe disse virkninger til ophør.
Artikel 13
Gyldighedstiden for og tilbagekaldelse af beslutninger om anven-
delse af artikel 5
3. Kommissionen kan tilbagekalde eller ændre beslutningen ellerforbyde de pågældende bestemte handlinger:
a) såfremt de faktiske forhold har ændret sig på et for beslutningen
væsentligt punkt,
b) såfremt de pågældende ikke overholder et påbud, der er knyttet til
beslutningen,
c) såfremt beslutningen hviler på urigtige oplysninger eller er frem-
kaldt ved svig, eller1968R1017 — DA — 01.05.2004 — 002.001 — 6
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼B
d) såfremt de pågældende misbruger den ved beslutningen opnåede
fritagelse fra artikel 2.
I de under b), c) og d) nævnte tilfælde kan beslutningen tilbagekaldes
med tilbagevirkende kraft.
Artikel 30
Ikrafttræden, bestående aftaler
1. Denne forordning træder i kraft 1. juli 1968.
Artikel 31
Revision af forordningen
1. Inden seks måneder efter afslutningen af de forhandlinger, som
vil blive ført med tredjelande, der har underskrevet den reviderede
konvention om Rhinsejlads, foretager Rådet på forslag fra Kommis-sionen de ændringer i denne forordning i dens helhed, som måtte visesig nødvendige under hensyntagen til de forpligtelser, der følger af denreviderede konvention om Rhinsejlads.
2. Kommissionen sender inden 1. januar 1971 til Rådet en samlet
beretning om anvendelsen af denne forordning og inden 1. juli 1971
et forslag til en forordning, som tager sigte på at ændre denne forord-
ning i det omfang, dette viser sig at være nødvendigt.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart
i hver medlemsstat.1968R1017 — DA — 01.05.2004 — 002.001 — 7
▼M1
▼B
▼M1
▼B