1995L0026 — DA — 19.12.2002 — 002.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

om ændring af direktiv 77/780/EØF og 89/646/EØF om kreditinstitutter, direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF om skadesforsikring, direktiv 79/267/EØF og 92/96/EØF om livsforsikring, direktiv 93/22/EØF om investeringsselskaber og direktiv 85/611/EØF om institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter), med henblik på at styrke tilsynet på disse områder

Ændret ved:

▼B

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDETS DIREKTIV 95/26/EF

af 29. juni 1995

om ændring af direktiv 77/780/EØF og 89/646/EØF om kreditinstitutter, direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF om skadesforsikring, direktiv 79/267/EØF og 92/96/EØF om livsforsikring, direktiv 93/22/EØF om investeringsselskaber og direktiv 85/611/EØF om institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter), med henblik på at styrke tilsynet på disse områder

udstedelsen af dette direktiv er det bedste middel til at nå de tilstræbte mål og især til at styrke myndighedernes beføjelser; direktivet omfatter kun det minimum, der er påkrævet for at nå disse mål og går ikke ud over, hvad der er nødvendigt i dette øjemed —

revisorernes pligt til under visse omstændigheder at meddele myndighederne oplysninger om visse forhold og beslutninger i en finansiel virksomhed, som de har fået kendskab til under udførelsen af deres hverv i en ikke-finansiel virksomhed, ændrer i sig selv hverken arten af deres hverv i den pågældende virksomhed eller den måde, hvorpå de skal udøve deres hverv i virksomheden;

i betragtning af det tilstræbte mål bør medlemsstaterne fastsætte, at denne pligt gælder i alle tilfælde, hvor en revisor under udførelsen af sit hverv i en virksomhed, som har snævre forbindelser med en finansiel virksomhed, konstaterer sådanne forhold;

med henblik på at styrke tilsynet med finansielle virksomheder og beskytte disse virksomheders kunder bør det fastsættes, at en revisor i de i direktivet omhandlede tilfælde har pligt til hurtigt at underrette myndighederne, hvis han under udførelsen af sit hverv får kendskab til forhold, som alvorligt vil kunne skade den finansielle situation eller den administrative og regnskabsmæssige organisation i en finansiel virksomhed;

i direktiv 85/611/EØF bør der for myndigheder, der har til opgave at godkende og føre tilsyn med investeringsinstitutter og selskaber, der medvirker ved disses aktiviteter, indføres samme regler om tavshedspligt og samme muligheder for udveksling af oplysninger som dem, der gælder for myndigheder, der har til opgave at godkende og føre tilsyn med kreditinstitutter, investeringsselskaber og forsikringsselskaber;

når det er fastsat, at oplysninger kun kan videregives med de kompetente myndigheders udtrykkelige tilladelse, kan disse myndigheder i givet fald betinge deres samtykke af, at visse strenge krav overholdes;

der bør tillades udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder og de myndigheder eller organer, der i kraft af deres funktion bidrager til at styrke det finansielle systems stabilitet; for at bevare oplysningernes fortrolige karakter skal antallet af modtagere være meget begrænset;

principperne om gensidig anerkendelse og hjemlandstilsyn forudsætter, at de kompetente myndigheder i hver medlemsstat undlader at meddele tilladelse eller inddrager denne i de tilfælde, hvor det af sådanne forhold som driftsplanen, den geografiske placering eller de faktiske transaktioner klart fremgår, at den finansielle virksomhed udelukkende har valgt den pågældende medlemsstats retssystem for at unddrage sig de strengere bestemmelser, der gælder i den medlemsstat, hvor det agter at drive eller allerede driver størstedelen af sin virksomhed; en finansiel virksomhed, som er en jurisdisk person, skal meddeles tilladelse i den medlemsstat, hvor dens vedtægtsmæssige hjemsted ligger; en finansiel virksomhed, som ikke er en juridisk person, skal have hovedkontor i den medlemsstat, hvor den er meddelt tilladelse; medlemsstaterne skal i øvrigt altid kræve, at en finansiel virksomheds hovedkontor ligger i den medlemsstat, som er virksomhedens hjemland, og at den rent faktisk driver forretning i det pågældende land;

henvisningen til tilsynsmyndighedernes tilfredsstillende varetagelse af deres tilsynsopgaver omfatter det tilsyn på et konsolideret grundlag, som skal føres med en finansiel virksomhed, når et sådant kræves i henhold til fællesskabsretten; i så tilfælde skal de myndigheder, der anmodes om tilladelse, kunne identificere de myndigheder, der har kompetence til at føre tilsyn på et konsolideret grundlag med denne finansielle virksomhed;

erhvervelse af en betydelig andel af kapitalen i et selskab bevirker ikke i sig selv, at der opstår kapitalinteresser i dette direktivs forstand, hvis den pågældende erhvervelse kun er en midlertidig investering, der ikke gør det muligt at øve indflydelse på virksomhedens struktur eller finansielle politik;

den definition af »snævre forbindelser«, som dette direktiv opstiller, bygger på minimumskriterier og er ikke til hinder for, at medlemsstaterne også anvender den på andre situationer end dem, som definitionen omhandler;

myndighederne bør ikke meddele en finansiel virksomhed tilladelse eller opretholde denne tilladelse, hvis de snævre forbindelser, virksomheden har til andre fysiske eller juridiske personer, kan hæmme myndighedernes mulighed for at varetage deres tilsynsopgaver; allerede godkendte finansielle virksomheder skal ligeledes tilfredsstille myndighederne i så henseende;

disse direktiver indeholder navnlig de betingelser, som skal være opfyldt for, at myndighederne kan meddele tilladelse til at udøve den pågældende virksomhed;

Det har vist sig, at visse af Rådets direktiver bør ændres på visse punkter, ved at der med henblik på at styrke reglerne for tilsyn, foretages en præcisering af den generelle ramme, inden for hvilken kreditinstitutter, forsikringsselskaber, investeringsselskaber og investeringsinstitutter kan udøve deres virksomhed, nærmere betegnet direktiv 77/780/EØF ( 4 ) og 89/646/EØF, direktiv 73/239/EØF ( 5 ) og 92/49/EØF, direktiv 79/267/EØF ( 6 ) og 92/96/EØF samt direktiv 93/22/EØF ( 7 ) og direktiv 85/611/EØF ( 8 ); der bør træffes ensartede foranstaltninger for hele sektoren for finansielle tjenesteydelser;

Artikel 1

Ordene »finansiel virksomhed« i dette direktiv ændres til

▼M1 —————

▼B

Artikel 2

1.

▼M1 —————

▼B

▼M2 —————

▼B

indsættes følgende definition:

b) kontrol, hvorved forstås den forbindelse, der består mellem et moderselskab og et datterselskab i alle de i artikel 1, stk. 1 og 2, i direktiv 83/349/EØF ( 9 ) nævnte tilfælde, eller en forbindelse af samme art mellem en fysisk eller juridisk person og en virksomhed; et datterselskab af et datterselskab betragtes ligeledes som datterselskab af det moderselskab, der står i spidsen for disse virksomheder.

2. Nedenstående afsnit indsættes i slutningen

▼M1 —————

▼B

De kompetente myndigheder kræver, at de finansielle virksomheder meddeler dem de oplysninger, de har behov for, for at myndighederne til enhver tid kan sikre sig, at de i dette stykke omhandlede betingelser stadig er opfyldt.«

De kompetente myndigheder afslår ligeledes at meddele tilladelse, hvis de hæmmes i varetagelsen af deres tilsynsopgaver på grund af love eller administrative bestemmelser i et tredjeland, der gælder for en eller flere fysiske eller juridiske personer, som virksomheden har snævre forbindelser med, eller på grund af problemer i forbindelse med anvendelsen heraf.

Artikel 3

1. Nedenstående stykke indsættes i artikel 8 i direktiv 73/239/EØF ►M2 ————— ◄ :

▼M1 —————

▼B

Artikel 4

1. I artikel 16 i direktiv 92/49/EØF ►M2 ————— ◄ indsættes følgende stykke:

2. I ►M1 ————— ◄ artikel 25 i direktiv 93/22/EØF indsættes følgende stykke:

3. I ►M1 ————— ◄ artikel 16 i direktiv 92/49/EØF og artikel 25 i direktiv 93/22/EØF ►M2 ————— ◄ indsættes følgende stykke:

Udfører de i første afsnit omhandlede myndigheder eller organer i en medlemsstat deres opdagelses- eller efterforskningsopgaver med bistand fra dertil bemyndigede, ikke offentligt ansatte personer, som er i besiddelse af særlig sagkundskab, kan den i første afsnit nævnte mulighed for udveksling af oplysninger udvides til også at gælde disse personer på de i andet afsnit fastsatte særlige betingelser.

»5b. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne med henblik på at styrke det finansielle systems stabilitet og integritet tillade udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder og de myndigheder eller organer, der ifølge loven er ansvarlige for at opdage og efterforske overtrædelser af selskabsretten.

4. ►M1 ————— ◄ Artikel 25, stk. 6, i direktiv 93/22/EØF affattes således:

oplysninger med henblik på udførelsen af deres opgaver, og er heller ikke til hinder for, at de pågældende myndigheder eller organer sender de kompetente myndigheder de oplysninger, som er nødvendige for dem i henhold til stk. 4. De oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i denne artikel omhandlede tavshedspligt.«

— eventuelt andre offentlige myndigheder med ansvar for at føre tilsyn med betalingssystemerne

4.»6. Denne artikel er ikke til hinder for, at en kompetent myndighed giver:

5. I artikel 16 i direktiv 92/49/EØF ►M2 ————— ◄ indsættes følgende stykke:

oplysninger med henblik på udøvelsen af deres opgaver og kan tillade disse myndigheder eller organer at give de kompetente myndigheder de oplysninger, som er nødvendige for dem i henhold til stk. 4. De oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i denne artikel omhandlede tavshedspligt.«

— eventuelt andre offentlige myndigheder med ansvar for at føre tilsyn med betalingssystemerne

▼M1 —————

▼B

7. I direktiv 85/611/EØF erstattes artikel 50, stk. 2, 3 og 4, af følgende:

»2. Medlemsstaterne fastsætter, at alle, der arbejder eller har arbejdet for de kompetente myndigheder, samt revisorer eller eksperter, der handler på de kompetente myndigheders vegne, har tavshedspligt. Dette indebærer, at fortrolige oplysninger, de modtager i forbindelse med deres hverv, ikke må videregives til nogen anden person eller myndighed undtagen i summarisk eller sammenfattende form, således at de enkelte investeringsinstitutter samt administrationsselskaber og depositarer, i det følgende benævnt selskaber, der medvirker ved disses aktiviteter, ikke kan identificeres, medmindre der er tale om tilfælde, der er omfattet af straffelovgivningen.

Såfremt et investeringsinstitut eller et selskab, der medvirker ved dettes aktiviteter, bliver erklæret konkurs eller træder i likvidation som følge af en domstolskendelse, kan fortrolige oplysninger, der ikke vedrører tredjemand, der er involveret i forsøg på at redde virksomheden, dog udleveres under en civil retssag.

3. Stk. 2 er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder i de forskellige medlemsstater udveksler oplysninger i henhold til dette direktiv eller andre direktiver, der gælder for investeringsinstitutter eller selskaber, der medvirker ved disses aktiviteter. Disse oplysninger er underlagt den i stk. 2 omhandlede tavshedspligt.

4. Medlemsstaterne kan kun indgå samarbejdsaftaler, der indebærer udveksling af oplysninger med de kompetente myndigheder i tredjelande, såfremt de oplysninger, der således meddeles, mindst er underlagt samme tavshedspligt som fastsat i denne artikel.

7.5. De kompetente myndigheder, der i henhold til stk. 2 eller 3 modtager fortrolige oplysninger, må kun anvende disse i forbindelse med udøvelsen af deres hverv

— til at kontrollere, at betingelserne for adgang til at udøve virksomhed som investeringsinstitut eller som et selskab, der medvirker ved dettes aktiviteter, er opfyldt, og til at lette tilsynet med den udøvede virksomhed, den administrative og regnskabsmæssige praksis samt den interne kontrol, eller

— til at pålægge sanktioner, eller

— hvis den kompetente myndigheds afgørelser påklages til højere administrativ myndighed, eller

— hvis den kompetente myndigheds afgørelser indbringes for domstolene efter artikel 51, stk. 2.

7.6. Stk. 2 og 5 er ikke til hinder for, at der udveksles oplysninger

a) inden for samme medlemsstat, hvis der findes flere kompetente myndigheder, eller

b) såvel inden for samme medlemsstat som medlemsstaterne imellem, mellem de kompetente myndigheder og — de myndigheder, der fører offentligt tilsyn med kreditinstitutter, investeringsselskaber, forsikringsselskaber og andre finansieringsinstitutter, samt de myndigheder, der fører tilsyn med de finansielle markeder — de organer, der medvirker ved likvidation og konkursbehandling af investeringsinstitutter og selskaber, der medvirker ved disse aktiviteter, og lignende procedurer — de personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af forsikringsselskabers, kreditinstitutters, investeringsselskabers og andre finansieringsinstitutters regnskaber med henblik på varetagelsen af deres tilsynsopgaver, og er heller ikke til hinder for, at de organer, der forvalter erstatningsordninger, modtager de oplysninger, som er nødvendige for, at de kan udføre deres arbejde. Disse oplysninger er underlagt den i stk. 2 omhandlede tavshedspligt.

7.7. Uanset bestemmelserne i stk. 2-5 kan medlemsstaterne tillade udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder og

— de myndigheder, der fører tilsyn med de organer, der medvirker ved likvidation og konkursbehandling af finansielle virksomheder og lignende procedurer, eller

— de myndigheder, der fører tilsyn med de personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af forsikringsselskabers, kreditinstitutters, investeringsselskabers og andre finansieringsinstitutters regnskaber.

De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende betingelser opfyldt:

— oplysningerne skal bruges til udførelse af de tilsynsopgaver, som er beskrevet i første afsnit

— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i stk. 2 omhandlede tavshedspligt

— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke videregives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder, som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til det formål, med henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.

Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater, hvilke myndigheder der kan modtage oplysninger i henhold til dette stykke.

8. Uanset bestemmelserne i stk. 2-5 kan medlemsstaterne med henblik på at styrke det finansielle systems stabilitet og integritet tillade udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder og de myndigheder eller organer, der ifølge loven er ansvarlige for at opdage og efterforske overtrædelser af selskabsretten.

De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende betingelser opfyldt:

— oplysningerne skal bruges til udførelse af de opgaver, som er beskrevet i første afsnit

— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i stk. 2 omhandlede tavshedspligt

— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke videregives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder, som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til det formål, med henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.

Udfører de i første afsnit omhandlede myndigheder eller organer i en medlemsstat deres opdagelses- og efterforskningsopgaver med bistand fra dertil bemyndigede, ikke offentligt ansatte personer, som er i besiddelse af særlig sagkundskab, kan den i første afsnit nævnte mulighed for udveksling af oplysninger udvides til også at gælder disse personer på de i andet afsnit fastsatte særlige betingelser.

Ved anvendelsen af sidste led i andet afsnit meddeler de i første afsnit omhandlede myndigheder eller organer de kompetente myndigheder, som har afgivet oplysningerne, hvilke personer oplysningerne vil blive videregivet til, med nøjagtig angivelse af disse personers beføjelser.

Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater, hvilke myndigheder eller organer der kan modtage oplysninger i henhold til dette stykke.

Inden den 31. december 2000 aflægger Kommissionen beretning om anvendelsen af dette stykke.

9. Denne artikel er ikke til hinder for, at en kompetent myndighed giver centralbankerne og andre organer med tilsvarende opgaver i deres egenskab af pengepolitiske myndigheder oplysninger med henblik på udførelsen af deres opgaver, eller til hinder for, at de pågældende myndigheder eller organer sender de kompetente myndigheder de oplysninger, som er nødvendige for dem i henhold til stk. 5. De oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i denne artikel omhandlede tavshedspligt.

10. Denne artikel er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder sender de i stk. 2-5 nævnte oplysninger til en clearinginstitution eller lignende institution, der i den nationale lovgivning er anerkendt til clearing eller afvikling på et af markederne i den pågældende medlemsstat, hvis de mener, at dette er nødvendigt for at sikre, at disse institutioner reagerer behørigt på misligholdelser eller potentielle misligholdelser på dette marked. De oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i stk. 2 omhandlede tavshedspligt. Medlemsstaterne sikrer dog, at oplysninger, der er modtaget i henhold til stk. 3, ikke videregives i det tilfælde, der er omhandlet i dette stykke, uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder, som først afgav oplysningerne.

11. Endvidere kan medlemsstaterne uanset stk. 2 og 5 ved lovgivning give tilladelse til, at visse oplysninger meddeles andre afdelinger i deres centraladministration, som er ansvarlige for lovgivningen vedrørende tilsyn med investeringsinstitutter og selskaber, der medvirker ved disses aktiviteter, kreditinstitutter, finansieringsinstitutter, investeringsselskaber og forsikringsselskaber, samt inspektører, som handler efter fuldmagt fra de pågældende afdelinger.

Oplysningerne må imidlertid kun gives, såfremt det er nødvendigt af tilsynsmæssige hensyn.

Medlemsstaterne fastsætter dog, at oplysninger, der modtages efter stk. 3 og 6, aldrig videregives som nævnt i dette stykke, medmindre de kompetente myndigheder, der har givet oplysningerne, har givet deres udtrykkelige tilladelse.«