1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV
af 25. juli 1978
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tand-
læger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri
udveksling af tjenesteydelser
(78/686/EØF)
(EFT L 233 af 24.8.1978, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådets direktiv 89/594/EOF af 30. oktober 1989 L 341 19 23.11.1989
►M2Rådets direktiv 90/658/EØF af 4. december 1990 L 353 73 17.12.1990
Ændret ved:
►A1Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
►A2Tiltrædelsesakt for Spanien og Portugal L 302 23 15.11.1985
Berigtiget ved:
►C1Berigtigelse, EFT L 346 af 2.12.1981, s. 24 (79)
▼B
RÅDETS DIREKTIV
af 25. juli 1978
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser for tandlæger og om foranstaltninger, der skallette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling
af tjenesteydelser
(78/686/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 49, 57, 66, og 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(
1),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale
Udvalg(2), og
ud fra følgende betragtninger:I henhold til traktaten er enhver i nationaliteten begrundet forskelsbe-
handling på området etablering og tjenesteydelser forbudt fra
overgangsperiodens udløb; det således gennemførte princip om national
behandling finder navnlig anvendelse ved udstedelse af en eventueltfornøden autorisation for adgang til at udøve virksomhed som tand-læge, samt ved indskrivning eller optagelse i faglige organisationer ogorganer;
det forkommer dog formålstjenligt at fastsætte visse bestemmelser, som
skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling
af tjenesteydelser for tandlæger;
i henhold til traktaten må medlemsstaterne ikke yde nogen form for
støtte, som vil kunne fordreje betingelserne for etablering;
artikel 57, stk. 1, i traktaten foreskriver, at der skal vedtages direktiver
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andrekvalifikationsbeviser; dette direktiv sigter mod anerkendelse af eksa-
mensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlæger,
som giver adgang til at udøve virksomhed som tandlæge, samt eksa-mensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser forspecialtandlæger;
hvad angår uddannelsen af specialtandlæger bør der gennemføres en
gensidig anerkendelse af kvalifikationsbeviser, såfremt disse, uden at
være en betingelse for adgang til at udøve virksomhed som specialtand-
læge, dog udgør en betingelse for benyttelsen af en titel somspecialtandlæge;
i betragtning af de forskelle, der for tiden består mellem medlemssta-
terne med hensyn til antallet af tandlægespecialer samt formen for ogvarigheden af den uddannelse, gennem hvilken anerkendelse som
specialtandlæge kan erhverves, er det nødvendigt at fastsætte visse
samordningsbestemmelser med det formål at gøre det muligt formedlemsstaterne at foretage en gensidig anerkendelse af eksamensbe-viser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser; denne samordning ergennemført ved Rådets direktiv 78/687/EØF af 25. juli 1978 omsamordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser
om virksomhed som tandlæge(
3);
da den ovenfor omhandlede samordning ikke medfører en harmonise-
ring af alle de i medlemsstaterne gældende bestemmelser omuddannelse af specialtandlæger, bør der dog foranstaltes en gensidiganerkendelse af de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikati-onsbeviser for specialtandlæger, som ikke er fælles for samtlige1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 2
(1) EFT nr. C 101 af 4. 8. 1970, s. 19.
(2) EFT nr. C 36 af 28. 3. 1970, s. 17.
(3) Se side 10 i denne Tidende.
▼B
medlemsstater, uden at muligheden for en senere harmonisering på
dette område derved udelukkes; i denne forbindelse skønnes detnødvendigt at begrænse anerkendelsen af disse eksamensbeviser, certi-
fikater og andre kvalifikationsbeviser for specialtandlæger til kun at
omfatte medlemsstater, der kender et sådant speciale;
da et direktiv om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser ikke
nødvendigvis medfører en indholdsmæssig ligestilling af de uddan-nelser, som disse eksamensbeviser vedrører, bør der, hvad angår
benyttelsen af titler på grundlag af uddannelse, kun gives tilladelse til
benyttelse af disse på sproget i den medlemsstat, der er hjemland ellerseneste opholdsland;
for at lette anvendelsen af dette direktiv for de nationale myndigheder
kan medlemsstaterne foreskrive, at de begunstigede, der opfylder deheri stillede uddannelsesbetingelser, samtidig med deres uddannelses-
bevis skal forelægge et certifikat, som er udstedt af de kompetente
myndigheder i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds-land, og som attesterer, at disse beviser virkelig er de i dette direktivomhandlede;
ved udveksling af tjenesteydelser udgør kravet om en indskrivning eller
optagelse i faglige organisationer og organer, der er knyttet til udøvelse
af en virksomhed af regelmæssig og varig karakter i den medlemsstat,der er værtsland, ubestrideligt en ulempe for tjenesteyderen på grund afhans virksomheds midlertidige karakter; kravet bør derfor frafaldes; iså fald er det imidlertid nødvendigt at sikre det tilsyn med den fagligedisciplin, som henhører under disse faglige organisationers og organers
kompetence; i dette øjemed bør der med forbehold af anvendelsen af
artikel 62 i traktaten åbnes mulighed for at pålægge den begunstigedeen indberetningspligt over for den kompetente myndighed i denmedlemsstat, der er værtsland, vedrørende udveksling af tjeneste-ydelser;
med hensyn til vandel og hæderlighed bør der sondres mellem de krav,
der kan stilles på den ene side ved en første adgang til erhvervet, og på
den anden side for dets udøvelse;
hvad angår lønnet udøvelse af virksomhed som tandlæge omfatter
Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejds-kraftens frie bevæglighed inden for Fællesskabet(
1) ikke særlige
bestemmelser for de erhverv, der er undergivet forskrifter vedrørende
vandel og hæderlighed, faglig disciplin og benyttelse af titler; depågældende forskrifter anvendes eller kan bringes i anvendelse såvelpå lønmodtagere som på selvstændige erhvervsdrivende alt eftermedlemsstaternes ønske; udøvelse af virksomhed som tandlæge er ellervil i alle medlemsstater blive betinget af besiddelse af et eksamens-
bevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis for tandlæger; denne
virksomhed udøves såvel af selvstændige som af lønmodtagere ellerendog af de samme personer skriftevis som lønmodtager og som selv-stændig i løbet af deres faglige karriere; for i fuldt omfang at fremmeden frie bevægelighed for disse erhvervsudøvere inden for Fællesskabet
forekommer det således nødvendigt at udvide anvendelsen af dette
direktiv til også at gælde for tandlæger, der er lønmodtagere;
tandlægeerhvervet er endnu ikke organiseret i Italien; det er derfor
nødvendigt at tilstå Italien en yderligere frist til at anerkende eksa-mensbeviser for tandlæger udstedt af de øvrige medlemsstater;
disse omstændigheder har ligeledes til følge, at indehavere af et bevis
for lægeeksamen udstedt i Italien ikke kan få udstedt en attestation, der
opfylder kravene i artikel 19 i dette direktiv;
det er derfor nødvendigt at udsætte Italiens forpligtelse til at anerkende
eksamensbeviser udstedt af de øvrige medlemsstater og medlemssta-ternes forpligtelse til at anerkende de i artikel 19 omhandledeeksamensbeviser udstedt i Italien —1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 3
(1) EFT nr. L 257 af 19. 10. 1968, s. 2.
▼B
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
Dette direktiv finder anvendelse på den virksomhed som tandlæge, der
er fastlagt i artikel 5 i direktiv 78/687/EØF, og som udøves underfølgende titler:
— i Tyskland
Zahnarzt,
— i Belgien
licencie en science dentaire/licentiaat in de tandheelkunde,
— i Danmark
tandlæge,
— i Frankrig
chirurgien-dentiste,
— i Irland
dentist, dental practitioner eller dental surgeon,
— i Italien
odontoiatra,
— i Luxembourg
médicin-dentiste,
— i Nederlandene
tandarts,
— i Det forenede Kongerige
dentist, dental practitioner eller dental surgeon,
— i Grækenland
οδοντίατρος ή χειρούργος οδοντίατρος,
— i Spanien:
Licenciado en Odontología,
— i Portugal:
médico dentista.
KAPITEL II
EKSAMENSBEVISER, CERTIFICATER OG ANDRE KVALIFI-
KATIONSBEVISER FOR TANDLÆGER
Artikel 2
Hver medlemsstat anerkender de eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser for tandlæger, der udstedes til medlemsstaternes
statsborgere af de øvrige medlemsstater i overensstemmelse med artikel
1 i direktiv 78/687/EØF, og som er anført i artikel 3 i nærværendedirektiv, ved for så vidt angår adgang til og udøvelse af virksomhedsom tandlæge at give dem den samme gyldighed på sit område somde eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, denselv udsteder.1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 4
▼M1
▼B
▼A1
▼A2
▼B
▼B
Artikel 3
De i artikel 2 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre kvali-
fikationsbeviser er følgende:
a)i Forbundsrepublikken Tyskland:
►M2 ◄»Zeugnis über die zahnärztliche Staatsprü-
fung« (bevis for statseksamen for tandlæger), udstedt af dekompetente myndigheder;
b)i Belgien:
»diplôme légal de licencié en science dentaire/wettelijkdiploma van
licentiaat in de tandheelkunde« (lovbestemt eksamensbevis for tand-
læger), udstedt af universiteternes lægevidenskabelige fakultetereller af det centrale bedømmelsesudvalg eller statens bedømmelses-udvalg for universitetsundervisning;
c)i Danmark:
bevis for tandlægeeksamen (kandidateksamen), udstedt af tandlæge-
højskolerne samt dokumentation, udstedt af sundhedsstyrelsen, for
gennemført assistenttid;
d)i Frankrig:
1. »diplôme d'Etat de chirurgien-dentiste« (statens eksamensbevis
for tandlæger), udstedt indtil 1973 af de lægevidenskabelige
fakulteter eller af universiteternes blandede lægevidenskabelige
og farmakologiske fakulteter;
2. »diplôme d'Etat de docteur en chirurgie dentaire« (statens eksa-
mensbevis for tandlæger), udstedt af et universitet;
e)i Irland:
eksamensbevis som
— »Bachelor in Dental Science (B. Dent. Sc.)« eller
— »Bachelor of Dental Surgery (BDS)« eller— Licentiate in Dental Surgery (LDS)«,
udstedt af et universitet eller af »Royal College of Surgeons in
Ireland«;
f)i Italien:
det eksamensbevis, hvis benævnelse vil blive meddelt medlemssta-
terne og Kommissionen af Italien inden for den i artikel 24, stk. 1,fastsatte frist;
g)i Luxembourg:
»diplôme d'Etat de docteur en médecine dentaire« (statens eksa-
mensbevis for tandlæger), udstedt af statens eksamenskommission;
h)i Nederlandene:
»universitair getuigschrift van een med goed gevolg afgelegd
tandartsexamen« (bevis for bestået tandlægeeksamen ved et univer-
sitet);
i)i Det forenede Kongerige:
eksamensbevis som
— »Bachelor of Dental Surgery (BDS eller B.Ch.D)«
— »Licentiate in Dental Surgery (LDS)«,
udstedt af et universitet eller af »Royal Colleges«;1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 5
▼M2
▼B
▼A1
j)i Grækenland
»πτυχίο οδοντιατρικής του Πανεπιστηµίου «►C1(bevis for
embedseksamen i tandmedicin fra universitetet) ◄;
k)i Spanien:
det eksamensbevis, hvis benævnelse vil blive meddelt medlemssta-
terne og Kommissionen af Spanien ved tiltrædelsen;
l)i Portugal:
»carta de curso de licenciatura em medicina dentária« (bevis for
tandlægeeksamen), udstedt af en højere læreanstalt.
KAPITEL III
EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFI-KATIONSBEVISER FOR SPECIALTANDLÆGER BENYTTET I
TO ELLER FLERE MEDLEMSSTATER
Artikel 4
Hver medlemsstat, i hvilken der findes administrativt eller ved lov fast-
satte bestemmelser på dette område, anerkender de eksamensbeviser,certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlæger, specialiseret iortodonti og mundkirurgi, der udstedes til medlemsstaternes statsbor-gere af de øvrige medlemsstater i overensstemmelse med artikel 2 og3 i direktiv 78/687/EØF, og som er anført i artikel 5 i nærværende
direktiv, ved at give dem samme gyldighed på sit område som de eksa-
mensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, den selvudsteder.
Artikel 5
De i artikel 4 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre kvali-
fikationsbeviser er følgende:
1.Ortodonti
—i Forbundspublikken Tyskland:
»fachzahnärztliche Anerkennung für Kieferorthopädie« (anerken-
delse som specialtandlæge i ortodonti), udstedt af»Landeszahnärztekammern« (delstaternes tandlægeorganisati-oner);
—i Danmark:
bevis for tilladelse til at betegne sig som specialtandlæge i orto-
donti, udstedt af sundhedsstyrelsen;
—i Frankrig:
»titre de spécialiste en orthodontie« (anerkendelse som special-
tandlæge i ortodonti), udstedt af den dertil kompetentemyndighed;
—i Irland:
»certificate of specialist dentist in orthodontics« (certifikat som
specialtandlæge i ortodonti), udstedt af den kompetentemyndighed, der er bemyndiget hertil af den kompetente minister;
—i Nederlandene:
»getuigschrift van erkenning en inschrijving als orthodontist in
het Specialistenregister« (bevis for anerkendelse og optagelsesom ortodentist i registret over specialister), udstedt af »Specia-
listen-Registratiecommissie (SCR)« (Kommissionen for
registrering af specialister);
—i Det forenede Kongerige:
»certificate of completion of specialist training in orthodontics«
(bevis for afsluttet uddannelse som specialtandlæge i ortodonti),udstedt af den dertil kompetente myndighed;1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 6
▼A2
▼B
▼M1
—i Grækenland:
»τίτλος της Οδοντιατρικής ειδικότητας της Ορθοδοντικής «
(bevis for afsluttet specialuddannelse i ortodonti), udstedt af dendertil kompetente myndighed;
2.Mundkirurgi
—i Forbundsrepublikken Tyskland:
»fachzahnärztliche Anerkennung für Oralchirurgie/Mundchi-
rurgie« (anerkendelse som specialtandlæge i mundkirurgi),udstedt af »Landeszahnärztekammern« (delstaternes tandlægeor-
ganisationer);
—i Danmark:
bevis for tilladelse til at betegne sig som specialtandlæge i hospi-
talsodontologi, udstedt af sundhedsstyrelsen;
—i Irland:
»certificate of specialist dentist in oral surgery« (certifikat som
specialtandlæge i mundkirurgi), udstedt af den kompetente
myndighed, der er bemyndiget hertil af den kompetente minister;
—i Nederlandene:
»Getuigschrift van erkenning en inschrijving als kaachirurg in
het Specialistenregister« (bevis for anerkendelse og optagelsesom specialtandlæge i mundkirurgi i registret over specialister),
udstedt af »Specialisten-Registratiecommissie (SRC)« (Kommis-
sionen for registrering af specialister);
—i Det forenede Kongerige:
»certificate of completion of specialist training in oral surgery«
(bevis for asluttet uddannelse som specialtandlæge i mundki-rurgi), udstedt af den dertil kompetente myndighed.
Artikel 6
1. En medlemsstat, der er værtsland, kan af statsborgere fra
medlemsstaterne, som ønsker at opnå eksamensbeviser, certifikatereller andre kvalifikationsbeviser som specialtandlæge, der ikke
udstedes i en medlemsstat, som er hjemland eller seneste opholdsland,
kræve, at de opfylder de uddannelsesbetingelser, som denne medlems-stat i så henseende foreskriver i sine egne administrative eller ved lovfastsatte bestemmelser.
2. En medlemsstat, der er værtsland, tager dog helt eller delvis
hensyn til de uddannelsesperioder, som de i stk. 1 omhandlede statsbor-gere har fuldført, og som er bekræftet ved et eksamensbevis, certifikateller andet kvalifikationsbevis for uddannelse, udstedt af de kompetente
myndigheder i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds-
land, såfremt disse perioder er i overensstemmelse med dem, derkræves af den medlemsstat, der er værtsland, for den pågældendeuddannelse som specialtandlæge.
3. Når de kompetente myndigheder eller organer i en medlemsstat,
der er værtsland, har efterprøvet indholdet og varigheden af den pågæl-dendes uddannelse til specialtandlæge på grundlag af fremlagte
eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, underretter
de den pågældende om varigheden af den supplerende uddannelse ogom, hvilke områder den skal omfatte.
KAPITEL IV
ERHVERVEDE RETTIGHEDER
Artikel 7
1. Hver medlemsstat anerkender som tilstrækkeligt bevis for de af
medlemsstaternes statsborgere, hvis eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser ikke opfylder de mindstekrav til uddan-nelse, der er fastsat i artikel 1 i direktiv 78/687/EØF, deeksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tand-læger, der er udstedt af disse medlemsstater før iværksættelsen af1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 7
▼B
▼B
direktiv 78/687/EØF, ledsaget af en attestation, som bekræfter, at disse
statsborgere faktisk og retmæssigt har udøvet de pågældende former forvirksomhed i mindst tre på hinanden følgende år i løbet af de 5 år, der
går forud for attestationens udstedelse.
2. Hver medlemsstat anerkender som tilstrækkeligt bevis for de af
medlemsstaternes statsborgere, hvis eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for specialtandlæger ikke opfylder de iartikel 2 og 3 i direktiv 78/687/EØF omhåndlede mindstekrav til
uddannelse, de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbe-
viser for specialtandlæger, der er udstedt af disse medlemsstater føriværksættelsen af direktiv 78/687/EØF. Medlemsstaten kan dog kræve,at disse eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviserledsages af et certifikat udstedt af de kompetente myndigheder ellerorganer i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland,
som attesterer, at vedkommende som specialtandlæge har udøvet den
pågældende virksomhed i et tidsrum svarende til det dobbelte afforskellen mellem varigheden af specialtandlægeuddannelsen i denmedlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, og den idirektiv 78/687/EØF anførte minimumsvarighed for uddannelse,
såfremt disse eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbe-
viser ikke opfylder de i artikel 2 i direktiv 78/687/EØF fastsattemindstekrav til uddannelsens varighed.
Såfremt der i den medlemsstat, som er værtsland, før iværksættelsen af
dette direktiv kræves en minimumsvarighed for uddannelsen, der erkortere end den i artikel 2 i direktiv 78/687/EØF foreskrevne, kan den
i første afsnit omhandlede forskel dog kun fastlægges i forhold til den i
denne stat foreskrevne minimumsvarighed for uddannelsen.
3. Hver medlemsstat anerkender som tilstrækkeligt bevis for de af
medlemsstaternes statsborgere, hvis eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser for tandlæger eller tandlæger specialiseret i
ortodonti og mundkirurgi ikke svarer til de benævnelser, der er angivetfor vedkommende medlemsstat i artikel 3 eller 5, eksamensbeviser,certifikater og andre kvalifikationsbeviser, der er udstedt af de pågæl-dende medlemsstater og ledsages af et certifikat, der er udstedt af de
kompetente myndigheder eller organer. Ved sidstnævnte certifikat atte-
steres det, at de pågældende eksamensbeviser, certifikater og andrekvalifikationsbeviser for tandlæger eller tandlæger specialiseret i orto-donti og mundkirurgi er udstedt som bevis for afslutning af enuddannelse, der er i overensstemmelse med de bestemmelser i direktiv78/687/EØF, hvortil der alt efter omstændighederne henvises i artikel 2
eller 4 i nærværende direktiv 78/686/EØF, og at den medlemsstat, der
har udstedt dem, sidestiller dem med de i henholdsvis artikel 3 eller 5 inærværende direktiv anførte.
Artikel 7a
1. Eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for
en tandlægeuddannelse, der af EF-statsborgere er erhvervet på dentidligere Tyske Demokratiske Republiks område, anerkendes af deøvrige medlemsstater, selvom uddannelsen ikke på alle punkteropfylder mindstekravene i artikel 1 i direktiv 78/687/EØF,
— hvis de er udstedt for en uddannelse, der er påbegyndt inden Tysk-
lands forening
— hvis de giver ret til udøvelse af virksomhed som tandlæge på hele
Tysklands område på samme vilkår som de kvalifikationsbeviser,der udstedes af de kompetente tyske myndigheder, jf. artikel 3, litraa), og
— hvis de ledsages af en attestation, der er udstedt af de kompetente
tyske myndigheder, og som bekræfter, at disse statsborgere faktisk
og retmæssigt har udøvet den pågældende virksomhed i Tyskland imindst tre på hinanden følgende år i løbet af de fem år, der er gåetforud for attestationens udstedelse.
2. Eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for
en specialtandlægeuddannelse, de af EF-statsborgere er erhvervet på1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 8
▼M1
▼M2
▼M2
den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område, anerkendes af de
øvrige medlemsstater, selvom uddannelsen ikke opfylder mindstekra-vene i artikel 2 og 3 i direktiv 78/687/EØF,
— hvis de er udstedt for en uddannelse, der er påbegyndt inden Tysk-
lands forening, og
— hvis de giver ret til udøvelse af den pågældende virksomhed som
specialtandlæge på hele Tysklands område på samme vilkår som
de kvalifikationsbeviser, der udstedes af de kompetente tyskemyndigheder, jf. artikel 5, nr. 1 og 2.
De kan imidlertid kræve, at disse eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser ledsages af en attestation, der er udstedt afde kompetente tyske myndigheder eller organisationer, og sombekræfter udøvelsen af den pågældende virksomhed som specialtand-læge i et tidsrum, der svarer til det dobbelte af forskellen mellem
varigheden af den specialtandlægeuddannelse, der er erhvervet på tysk
område, og den mindste uddannelsesvarighed, der er fastsat i direktiv78/687/EØF, hvis kvalifikationsbeviserne ikke opfylder mindstekravenei artikel 2 i direktiv 78/687/EØF om uddannelsens varighed.
KAPITEL V
BENYTTELSE AF AKADEMISK TITEL
Artikel 8
1. Med forbehold af artikel 17 drager de medlemsstater, der er vært-
slande, omsorg for, at medlemsstaternes statsborgere, som opfylder de i
artikel 2, 4, 7 og 19 fastsatte betingelser, får ret til at benytte deres
retmæssige akademiske titel, for så vidt denne ikke er den sammesom stillingsbetegnelsen, og eventuelt en forkortelse for den, fra denmedlemsstat, der er deres hjemland eller seneste opholdsland, og pådenne stats sprog. De medlemsstater, der er værtslande, kan foreskrive,at denne titel skal efterfølges af navn og sted for den institution eller
det bedømmelsesudvalg, der har tildelt den.
2. Såfremt den akademiske titel fra en medlemsstat, der er hjemland
eller seneste opholdsland, i den medlemsstat, der er værtsland, kan
forveksles med en titel, der i denne stat kræver en supplerende uddan-nelse, som den begunstigede ikke har erhvervet, kan den medlemsstat,der er værtsland, foreskrive, at den begunstigede skal benytte sinakademiske titel fra den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland, i en passende udformning, som den stat, der er værtsland,
angiver.
KAPITEL VI
BESTEMMELSER, SOM SKAL LETTE DEN FAKTISKEUDØVELSE AF RETTEN TIL ETABLERING OG FRI UDVEKS-
LING AF TJENESTEYDELSER PÅ TANDLÆGEOMRÅDET
A.Særlige bestemmelser om etableringsret
Artikel 9
1. Den medlemsstat, der er værtsland, og som af sine egne statsbor-
gere for den første adgang til en af de i artikel 1 nævnte former forvirksomhed kræver bevis for vandel og hæderlighed, skal for statsbor-gere fra andre medlemstater som tilstrækkeligt bevis godkende enattestation udstedt af en kompetent myndighed i den medlemsstat, der
er hjemland eller seneste opholdsland, som bekræfter, at de betingelser
vedrørende vandel og hæderlighed, der i denne medlemsstat stilles foradgang til den pågældende form for virksomhed, er opfyldt.
2. Såfremt den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds-
land, ikke kræver bevis for vandel og hæderlighed for den førsteadgang til den pågældende form for virksomhed, kan den medlemsstat,der er værtsland, af statsborgere fra den medlemsstat, der er hjemlandeller seneste opholdsland, kræve en udskrift af strafferegistret eller,1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 9
▼B
▼B
hvis sådanne ikke udfærdiges, et tilsvarende dokument udstedt af en
kompetent myndighed i den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland.
3. Såfremt den medlemsstat, der er værstland, har kendskab til
alvorlige og konkrete forhold, der, inden den pågældende etablerede
sig i denne stat, har foreligget uden for dens område, og som i detteværtsland vil kunne få følger for adgangen til den pågældende formfor virksomhed, kan den underrette den medlemsstat, der er hjemlandeller seneste opholdssted, herom.
Den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, under-
søger rigtigheden af forholdene, for så vidt de i denne medlemsstat vil
kunne få følger for adgangen til den pågældende form for virksomhed.Myndighederne i denne stat bestemmer selv arten og omfanget af deundersøgelser, der skal foretages, og meddeler den medlemsstat, der erværtsland, de slutninger, de drager heraf med hensyn til attestationereller dokumenter, som de har udstedt.
4. Medlemsstaterne sikrer, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.
Artikel 10
1. Såfremt der i en medlemsstat, der værtsland, gælder administra-
tivt eller ved lov fastsatte bestemmelser om opfyldelse af krav
vedrørende vandel og hæderlighed, herunder bestemmelser om discipli-nære sanktioner i tilfælde af grov forsømmelse eller skødesløshed iudøvelsen af erhvervet eller domfældelse for lovovertrædelser i forbin-delse med udøvelsen af en af de i artikel 1 nævnte former for
virksomhed, fremsender den medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland, til den medlemsstat, der værtsland, de nødvendige oplys-ninger om faglige eller administrative foranstaltninger eller sanktioner,der er truffet over for den pågældende, såvel som de strafferetlige sank-tioner, der vedrører udøvelsen af erhvervet i den medlemsstat, der erhjemland eller seneste opholdsland.
2. Såfremt den medlemsstat, der er værstland, har kendskab til
alvorlige og konkrete forhold, der inden den pågældende etablerede
sig i denne stat, har foreligget uden for dens område, og som i detteværtsland vil kunne få følger for udøvelsen af den pågældende formfor virksomhed, kan den underrette den medlemsstat, der er hjemlandeller seneste opholdssted, herom.
Den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, under-
søger rigtigheden af forholdene, for så vidt de i denne medlemsstat vil
kunnd få følger for udøvelsen af den pågældende form for virksomhed.Myndighederne i denne stat bestemmer selv arten og omfanget af deundersøgelser, der skal foretages, og meddeler den medlemsstat, der erværtsland, de slutninger, de drager heraf med hensyn til de oplysninger,som de har fremsendt i henhold til stk. 1.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.
Artikel 11
Såfremt den medlemsstat, der er værtsland, af sine egne statsborgere
for adgang til eller udøvelse af en af de i artikel 1 nævnte former for
virksomhed kræver dokumentation for fysisk og psykisk sundhed, skaldenne stat som tilstrækkeligt bevis i så henseende godkende fremlæg-gelsen af det dokument, der kræves i den medlemsstat, der er hjemlandeller seneste opholdsland.
Såfremt den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland,
ikke kræver dokumentation af en sådan art for adgang til eller udøvelse
af den pågældende form for virksomhed, skal den medlemsstat, der erværstland, for statsborgere fra den medlemsstat, der hjemland ellerseneste opholdsland, godkende en attestation, der er udstedt af enkompetent myndighed i denne stat, og som svarer til attestationerne iden medlemsstat, der er værtsland.1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 10
▼B
Artikel 12
De i artikel 9, 10 og 11 omhandlede dokumenter må ved fremlæg-
gelsen ikke være ældre end 3 måneder.
Artikel 13
1. Proceduren for godkendelse af den begunstigedes adgang til en af
de i artikel 1 nævnte former for virksomhed i overensstemmelse med
artikel 9, 10 og 11 skal afsluttes så hurtigt som muligt og senest 3måneder efter fremlæggelsen af samtlige akter vedrørende den pågæl-dende med forbehold af de forsinkelser, der måtte opstå som følge afen eventuel klage efter gennemførelsen af denne procedure.
2. I de i artikel 9, stk. 3, og artikel 10, stk. 2, omhandlede tilfælde
bevirker en anmodning om fornyet undersøgelse, at den i stk. 1omhandlede frist suspenderes.
Den medlemsstat, der bliver hørt, skal afgive sit svar inden for en frist
af 3 måneder.
Den medlemsstat, der er værtsland, fremmer den i stk. 1 nævnte
procedure straks fra modtagelsen af dette svar eller fra udløbet afdenne frist.
Artikel 14
Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, af sine egne statsborgere
kræver aflæggelse af ed eller et højtideligt løfte for adgang til ellerudøvelse af en af de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed,og i de tilfælde, hvor udformningen af denne ed eller dette løfte ikkeer brugbar for statsborgere fra andre medlemsstater, drager denne stat
omsorg for, at der forelægges de pågældende en passende og dækkende
udforming.
B.Særlige bestemmelser om udveksling af tjenesteydelser
Artikel 15
1. Såfremt en medlemsstat af sine egne statsborgere for adgang til
eller udøvelse af en af de i artikel 1 nævnte former for virksomhedkræver enten en autorisation eller en indskrivning eller optagelse i enfaglig organisation eller et fagligt organ, skal denne medlemsstatfritage statsborgere fra andre medlemsstater fra opfyldelsen af dette
krav for så vidt angår tjenesteydelser.
Den begunstigede udfører tjenesteydelsen med de samme rettigheder og
pligter som statsborgere i den medlemsstat, der er værtsland; han er
navnlig undergivet de disciplinære bestemmelser af faglig eller admini-strativ karakter, der finder anvendelse i denne medlemsstat.
Med henblikherpå og som supplement til den i stk . 2 omhandlede
erklæring om tjenesteydelsen kan medlemsstaterne for at gøre detmuligt at anvende de disciplinære bestemmelser, der gælder på deresområde, fastsætte en midlertidig indskrivning, der sker automatisk, elleren pro forma-optagelse i en faglig organisation eller et fagligt organ
eller i et register, på betingelse af, at en sådan indskrivning på ingen
måde forsinker eller komplicerer tjenesteydelsen eller medfører yderli-gere omkostninger for tjenesteyderen.
Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, træffer en foranstaltning i
medfør af andet afsnit eller har kendskab til forhold, der er i stridmed disse bestemmelser, giver" den omgående underretning herom tilden medlemsstat, i hvilken den begunstigede er etableret.
2. Den medlemsstat, der er værtsland, kan foreskrive, at den begun-
stigede afgiver en forudgående erklæring om sin tjenesteydelse til dekompetente myndigheder, såfremt udførelsen af denne ydelse medføreret midlertidigt ophold på dens område.
I hastende tilfælde kan denne erklæring afgives så hurtigt som muligt
efter, at tjenesteydelsen er udført.1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 11
▼B
3. 1 medfør af stk. 1 og 2 kan en medlemsstat, der er værtsland, af
den begunstigede kræve et eller flere dokumenter indeholdendefølgende oplysninger:
— den i stk. 2 omhandlede erklæring;
— en attestation, der bekræfter, at den begunstigede retmæssigt udøver
de omhandlede former for virksomhed i den medlemsstat, hvor haner etableret;
— en attestation for, at den begunstigede er i besiddelse af det eller de
eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, der
er påkrævet for udførelse af den pågældende tjenesteydelse, og
som er nævnt i dette direktiv.
4. Det eller de i stk. 3 nævnte dokumenter må ved fremlæggelsen
ikke være ældre end 12 måneder.
5. Såfremt en medlemsstat helt eller delvis, midlertidigt eller ende-
ligt, fratager en af sine egne statsborgere eller en statsborger fra enanden medlemsstat, der er etableret på dens område, retten til at udøve
en af de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed, drager den
omsorg for, at den i stk. 3, andet led, omhandlede attestation alt efteromstændighederne inddrages midlertidigt eller endeligt.
Artikel 16
Såfremt det i en medlemsstat, der er værtsland, er nødvendigt at være
anmeldt til et offentligretligt socialsikringsorgan for med et forsikrings-organ at foretage afregning i forbindelse med virksomhed udøvet tilfordel for socialforsikrede, skal denne medlemsstat i tilfælde af, attjenesteydelser medfører rejser for den begunstigede, fritage medlems-
staters statsborgere, der er etableret i en anden medlemsstat, for at
opfylde dette krav.
I alle tilfælde hvor tjenesteydelsen medfører rejser for den begunsti-
gede, kan den medlemsstat, der er værtsland, kræve, at den
begunstigede forud eller, i hastende tilfælde snarest muligt, underretterdette organ om sin tjenesteydelse.
C.Fællesbestemmelser om retten til etablering og fri udveksling af
tjenesteydelser
Artikel 17
1. Såfremt der i en medlemsstat, som er værtsland, findes bestem-
melser om benyttelsen af den stillingsbetegnelse, der hører til en af de
i artikel 1 omhandlede former for virksomhed, benytter statsborgere fra
de øvrige medlemsstater, som opfylder de i artikel 2, artikel 7, stk. 1,og i artikel 19 fastsatte betingelser, den stillingsbetegnelse i medlems-staten, der er værtsland, som i denne stat svarer til deresuddannelsesniveau, og gør brug af forkortelsen for denne.
2. Stk. 1 finder ligeledes anvendelse på benyttelse af titlen som
specialtandlæge for de tandlæger, der opfylder de i henholdsvis artikel4 og artikel 7, stk. 2, fastsatte betingelser.
Artikel 18
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med
henblikpå at gøre det muligt for de begunstigede at holde sig under-rettet om sundheds- og sociallovgivningen samt i givet fald om
reglerne om tandlægernes pligter i den medlemsstat, der er værtsland.
I dette øjemed kan de oprette informationskontorer, hvor de begunsti-
gede kan få de nødvendige oplysninger. I tilfælde af etablering kanmedlemsstater, der er værtslande, forlange, at de begunstigede optager
forbindelse med disse kontorer.
2. Medlemsstaterne kan oprette de i stk. 1 omhandlede kontorer i
tilknytning til de kompetente myndigheder og organer, som de udpegerinden for den i artikel 24, stk. 1, fastsatte frist.1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 12
▼B
3. Medlemsstaterne drager omsorg for, at de begunstigede i deres
egen og i deres patienters interesse i givet fald erhverver de sprogkund-skaber, der er nødvendige for udøvelsen af deres erhvervsmæssige
virksomhed i den medlemsstat, der er værtsland.
KAPITEL VII
OVERGANGSBESTEMMELSER VEDRØRENDE DEN
SÆRLIGE SITUATION I ITALIEN
Artikel 19
Fra det tidspunkt, hvor Italien træffer de nødvendige foranstaltninger
for at efterkomme dette direktiv, anerkender medlemsstaterne medhenblikpå udøvelsen af de former for virk somhed, der er omhandlet i
artikel 1 i dette direktiv, de eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser for læger, der i Italien udstedes til personer, somhar begyndt deres lægeuddannelse på universitetsniveau senest 18måneder efter meddelelsen af dette direktiv, ledsaget af en attestation,udstedt af de kompetente italienske myndigheder, som bekræfter, atdisse personer faktisk og retmæssigt og som hovedbeskæftigelse har
udøvet de i artikel 5 i direktiv 78/687/EØF omhandlede former for
virksomhed i Italien i mindst tre på hinanden følgende år i løbet af defem år, der går forud for udstedelsen af attestationen, og at dissepersoner er bemyndiget til at udøve de pågældende former for virk-somhed på samme betingelser som indehavere af de i artikel 3, litraf), i.nærværende direktiv omhandlede eksamensbeviser, certifikater
eller andre kvalifikationsbeviser.
Undtaget fra det i første afsnit omhandlede krav om tre års praksis er
personer, som har gennemført studier af mindst tre års varighed, der af
de kompetente myndigheder attesteres som svarende til den i artikel 1 i
direktiv 78/687/EØF omhandlede uddannelse.
Artikel 19a
Fra det tidspunkt, hvor kongeriget Spanien træffer de nødvendige
foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv, anerkender medlems-
staterne med henblikpå udøvelsen af de former for virk somhed, der eromhandlet i artikel 1 i dette direktiv, de eksamensbeviser, certifikaterog andre kvalifikationsbeviser for læger, der i Spanien udstedes tilpersoner, som har begyndt deres lægeuddannelse på universitetsniveaufør tiltrædelsen, ledsaget af en attestation, udstedt af de kompetente
spanske myndigheder, som bekræfter, at disse personer faktisk og
retmæssigt og som hovedbeskæftigelse har udøvet de i artikel 5 idirektiv 78/687/EØF omhandlede former for virksomhed i Spanien imindst tre på hinanden følgende år i løbet af de fem år, der går forudfor udstedelsen af attestationen, og at disse personer er bemyndiget tilat udøve de pågældende former for virksomhed på samme betingelser
som indehavere af de i artikel 3, litra k), i nærværende direktiv
omhandlede eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbe-viser.
Undtaget fra det i første afsnit omhandlede krav om tre års praksis er
personer, som har gennemført studier af mindst tre års varighed, der afde kompetente myndigheder attesteres som svarende til den i artikel 1 idirektiv 78/687/EØF omhandlede uddannelse.
KAPITEL VIII
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 20
De medlemsstater, der af deres egne statsborgere som betingelse for at
kunne anerkendes som tandlæge for en sygeforsikring kræver gennem-førelse af en forberedende turnus, kan i et tidsrum af otte år frameddelelsen af dette direktiv pålægge statsborgere fra de øvrige1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 13
▼A2
▼B
▼B
medlemsstater den samme pligt. Turnusperiodens varighed kan dog
ikke overstige 6 måneder.
Artikel 21
Den medlemsstat, der er værtsland, kan i tilfælde af begrundet tvivl af
en anden medlemsstats kompetente myndigheder kræve en bekræftelse
på ægtheden af de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikati-
onsbeviser, som er udstedt i denne anden medlemsstat og omhandlet ikapitel II, III og IV, samt en bekræftelse på, at den begunstigedeopfylder alle de i direktiv 78/687/EØF fastsatte uddannelsesbetingelser.
Artikel 22
Medlemsstaterne udpeger inden for den i artikel 24, stk. 1, fastsatte
frist de myndigheder og organer, der er bemyndiget til at udstede ellermodtage de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbe-viser, samt de dokumenter og oplysninger, som er omhandlet i dette
direktiv, og underretter omgående de øvrige medlemsstater og
Kommissionens herom.
Artikel 23
Dette direktiv finder ligeledes anvendelse på statsborgere i medlemssta-
terne, der i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 1612/68 somlønmodtagere udøver eller agter at udøve en af de i artikel 1 nævnteformer for virksomhed.
Artikel 24
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at
efterkomme dette direktiv inden for en frist på 18 måneder fra detsmeddelelse og underretter straks Kommissionen herom. Italien skal
dog træffe disse foranstaltninger inden for en frist på maksimalt seks
år og i hvert fald på det tidspunkt, hvor det træffer de foranstaltninger,der er nødvendige for at efterkomme direktiv 78/687/EØF.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.
Artikel 25
Såfremt der ved anvendelsen af dette direktiv skulle opstå større
vanskeligheder for en medlemsstat inden for særlige områder, under-
søger Kommissionen disse vanskeligheder i samarbejde med denne
stat og indhenter udtalelse fra det udvalg af højere embedsmænd indenfor sundhedsvæsenet, der er nedsat ved afgørelse 75/365/EØF(
1), senest
ændret ved afgørelse 78/689/EØF(2).
Kommissionen fremsætter i givet fald passende forslag for Rådet.
Artikel 26
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1978L0686 — DA — 12.12.1990 — 004.001 — 14
(1) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 19.
(2) Se side 17 i denne Tidende.