02017R1938 — DA — 01.07.2022 — 002.002

Denne tekst tjener udelukkende som dokumentationsværktøj og har ingen retsvirkning. EU's institutioner påtager sig intet ansvar for dens indhold. De autentiske udgaver af de relevante retsakter, inklusive deres betragtninger, er offentliggjort i den Europæiske Unions Tidende og kan findes i EUR-Lex. Disse officielle tekster er tilgængelige direkte via linkene i dette dokument

►B EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) 2017/1938 af 25. oktober 2017 om foranstaltninger til opretholdelse af gasforsyningssikkerheden og ophævelse af forordning (EU) nr. 994/2010 (EØS-relevant tekst) (EUT L 280 af 28.10.2017, s. 1)

Ændret ved:





Berigtiget ved:









▼B

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) 2017/1938

af 25. oktober 2017

om foranstaltninger til opretholdelse af gasforsyningssikkerheden og ophævelse af forordning (EU) nr. 994/2010

(EØS-relevant tekst)







Artikel 1

Genstand

Ved denne forordning fastsættes bestemmelser med henblik på beskyttelse af gasforsyningssikkerheden i Unionen ved at sikre, at det indre marked for naturgas (»gas«) fungerer hensigtsmæssigt og uafbrudt, ved at gøre det muligt at træffe ekstraordinære foranstaltninger, der skal gennemføres, når markedet ikke længere kan levere de påkrævede gasforsyninger, herunder solidaritetsforanstaltning som en sidste udvej, og ved klart at definere og fordele ansvarsområderne mellem naturgasvirksomheder, medlemsstaterne og Unionen for såvel forebyggende foranstaltninger som reaktionen på konkrete gasforsyningsafbrydelser. Ved denne forordning fastsættes også gennemsigtige mekanismer vedrørende solidarisk koordinering af planlægningen vedrørende og reaktionen på nødsituationer på nationalt niveau, regionalt niveau og EU-niveau.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »sikkerhed« : sikkerhed som defineret i artikel 2, nr. 32), i direktiv 2009/73/EF

2) »kunde« : kunde som defineret i artikel 2, nr. 24), i direktiv 2009/73/EF

3) »privatkunde« : privatkunde som defineret i artikel 2, nr. 25), i direktiv 2009/73/EF

4) »væsentlig social tjeneste« : en tjeneste, der vedrører sundhedspleje, væsentlig social omsorg, beredskab, sikkerhed, uddannelse eller offentlig administration

5) »beskyttet kunde« : en privatkunde, som er tilsluttet et gasdistributionsnet, og derudover, hvis den pågældende medlemsstat træffer afgørelse herom, en eller flere af følgende, forudsat at de i litra a) og b) omhandlede virksomheder eller tjenester tilsammen ikke udgør mere end 20 % af det samlede årlige gasforbrug i den pågældende medlemsstat: a) små eller mellemstore virksomheder, forudsat de er tilsluttet et gasdistributionsnet b) en væsentlig social tjeneste, forudsat den er tilsluttet et gasdistributions- eller transmissionsnet c) en fjernvarmeinstallation, i det omfang den leverer varme til privatkunder, små eller mellemstore virksomheder eller væsentlige sociale tjenester, forudsat at en sådan installation ikke kan skifte til andre brændsler end gas

6) »solidaritetsbeskyttet kunde« : en privatkunde, som er tilsluttet et gasdistributionsnet; »solidaritetsbeskyttet kunde« kan derudover omfatte en eller begge af følgende: a) en fjernvarmeinstallation, hvis der er tale om en beskyttet kunde i den pågældende medlemsstat, og kun for så vidt som den leverer varme til privatkunder eller væsentlige sociale tjenester, bortset fra tjenester, der vedrører uddannelse og offentlig administration b) en væsentlig social tjeneste, hvis der er tale om en beskyttet kunde i den pågældende medlemsstat, bortset fra tjenester, der vedrører uddannelse og offentlige administration

7) »kompetent myndighed« : en national offentlig myndighed på regeringsplan eller en national regulerende myndighed, der er udpeget af en medlemsstat til at sikre gennemførelsen af de foranstaltninger, der er fastsat i denne forordning

8) »national regulerende myndighed« : en national regulerende myndighed, der er udpeget i henhold til artikel 39, stk. 1, i direktiv 2009/73/EF

9) »naturgasvirksomhed« : naturgasvirksomhed som defineret i artikel 2, nr. 1), i direktiv 2009/73/EF

10) »gasforsyningskontrakt« : gasforsyningskontrakt som defineret i artikel 2, nr. 34), i direktiv 2009/73/EF

11) »transmission« : transmission som defineret i artikel 2, nr. 3), i direktiv 2009/73/EF

12) »transmissionssystemoperatør« : transmissionssystemoperatør som defineret i artikel 2, nr. 4), i direktiv 2009/73/EF

13) »distribution« : distribution som defineret i artikel 2, nr. 5), i direktiv 2009/73/EF

14) »distributionssystemoperatør« : distributionssystemoperatør som defineret i artikel 2, nr. 6), i direktiv 2009/73/EF

15) »sammenkoblingslinje« : sammenkoblingslinje som defineret i artikel 2, nr. 17), i direktiv 2009/73/EF

16) »nødforsyningskorridorer« : EU-gasforsyningsruter, der hjælper medlemsstaterne med bedre at kunne afhjælpe virkningerne af potentielle afbrydelser af forsyning eller infrastruktur

17) »lagerkapacitet« : lagerkapacitet som defineret i artikel 2, nr. 28), i forordning (EF) nr. 715/2009

18) »teknisk kapacitet« : teknisk kapacitet som defineret i artikel 2, nr. 18), i forordning (EF) nr. 715/2009

19) »uafbrydelig kapacitet« : uafbrydelig kapacitet som defineret i artikel 2, nr. 16), i forordning (EF) nr. 715/2009

20) »afbrydelig kapacitet« : afbrydelig kapacitet som defineret i artikel 2, nr. 13), i forordning (EF) nr. 715/2009

21) »kapacitet ved en LNG-facilitet« : kapacitet ved en LNG-facilitet som defineret i artikel 2, nr. 24), i forordning (EF) nr. 715/2009

22) »LNG-facilitet« : LNG-facilitet som defineret i artikel 2, nr. 11), i direktiv 2009/73/EF

23) »lagerfacilitet« : lagerfacilitet som defineret i artikel 2, nr. 9), i direktiv 2009/73/EF

24) »system« : system som defineret i artikel 2, nr. 13), i direktiv 2009/73/EF

25) »systembruger« : systembruger som defineret i artikel 2, nr. 23), i direktiv 2009/73/EF

26) »hjælpefunktioner« : hjælpefunktioner som defineret i artikel 2, nr. 14), i direktiv 2009/73/EF.

▼M2

27) »fyldningsforløb« : en række mellemliggende mål for de underjordiske gaslagerfaciliteter i hver medlemsstat som anført i bilag Ia for 2022 og for de følgende år fastsat i overensstemmelse med artikel 6a

28) »fyldningsmål« : et bindende mål for fyldningsniveauet for den aggregerede kapacitet i de i underjordiske gaslagerfaciliteter

29) »strategisk oplagring« : underjordisk oplagring eller del af en underjordisk oplagring af ikkeflydende naturgas, som transmissionssystemoperatører, en enhed udpeget af medlemsstaterne eller en virksomhed indkøber, forvalter og lagrer, og som kun må frigives efter forudgående underretning eller en offentlig myndigheds tilladelse til frigivelse, og som normalt frigives i tilfælde af: a) større forsyningsknaphed b) en forsyningsafbrydelse eller c) en erklæret nødsituation som omhandlet i artikel 11, stk. 1, litra c)

30) »balanceringslager« : ikkeflydende naturgas, som a) transmissionssystemoperatører eller en enhed udpeget af medlemsstaterne indkøber, forvalter og lagrer underjordisk udelukkende med henblik på at varetage funktioner som transmissionssystemoperatører og med gasforsyningssikkerheden for øje, og b) kun indgår i lastfordelingen, hvis det er nødvendigt for at holde systemet i drift under sikre og pålidelige forhold i overensstemmelse med artikel 13 i direktiv 2009/73/EF og artikel 8 og 9 i forordning (EU) nr. 312/2014

31) »underjordisk gaslagerfacilitet« : en lagerfacilitet som defineret i artikel 2, nr. 9), i direktiv 2009/73/EF, som anvendes til oplagring af naturgas, herunder balanceringslagre, og som er tilsluttet et transmissions- eller distributionssystem, bortset fra sfæriske lagre eller rørlagre over jorden.

▼B

Artikel 3

Ansvaret for gasforsyningssikkerheden

1. Gasforsyningssikkerheden er et fælles ansvar, som påhviler naturgasvirksomhederne, medlemsstaterne, navnlig gennem deres kompetente myndigheder, og Kommissionen, inden for deres respektive aktivitets- og kompetenceområder.

2. Hver medlemsstat udpeger en kompetent myndighed. De kompetente myndigheder samarbejder om gennemførelsen af denne forordning. Medlemsstaterne kan give den kompetente myndighed mulighed for at uddelegere specifikke opgaver, der er fastsat i denne forordning, til andre organer. Uddelegerer de kompetente myndigheder opgaven bestående i at erklære et af de i artikel 11, stk. 1, omhandlede kriseniveauer, kan de kun gøre dette til en offentlig myndighed, en transmissionssystemoperatør eller en distributionssystemoperatør. Uddelegerede opgaver varetages under den kompetente myndigheds tilsyn og specificeres i den forebyggende handlingsplan og i nødplanen.

3. Hver medlemsstat underretter uden forsinkelse Kommissionen om og offentliggør navnet på sin kompetente myndighed og om enhver ændring i den henseende.

4. Når den kompetente myndighed gennemfører foranstaltningerne i denne forordning, fastlægger den rollerne og ansvarsområderne for de forskellige berørte aktører på en sådan måde, at der sikres en tilgang på tre niveauer, som i første omgang inddrager de relevante naturgasvirksomheder, elektricitetsvirksomheder, hvis det er relevant, og industrien, i anden omgang medlemsstaterne på nationalt eller regionalt niveau og i tredje omgang Unionen.

5. Kommissionen koordinerer de kompetente myndigheders foranstaltninger på regionalt niveau og EU-niveau i medfør af denne forordning, bl.a. gennem Gaskoordinationsgruppen eller, navnlig i tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau, jf. artikel 12, stk. 1, gennem krisestyringsgruppen, jf. artikel 12, stk. 4.

6. I tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau samarbejder og udveksler transmissionssystemoperatørerne oplysninger ved hjælp af ReCo System for Gas, der er oprettet af ENTSOG. ENTSOG underretter Kommissionen og de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater herom.

7. I overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, identificeres de vigtigste grænseoverskridende risici for gasforsyningssikkerheden i Unionen, og risikogrupper etableres på dette grundlag. Disse risikogrupper danner grundlag for et forstærket regionalt samarbejde med henblik på at øge gasforsyningssikkerheden og skal gøre det muligt at indgå aftaler om passende og effektive grænseoverskridende foranstaltninger i alle de berørte medlemsstater i eller uden for risikogrupperne langs nødforsyningskorridorerne.

Listen over de pågældende risikogrupper og deres sammensætning er fastsat i bilag I. Sammensætningen af risikogrupperne er ikke til hinder for andre former for regionalt samarbejde, der gavner forsyningssikkerheden.

8. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 19 for at ajourføre risikogruppernes sammensætning, jf. bilag I, ved at ændre nævnte bilag for at afspejle udviklingen i de vigtigste grænseoverskridende risici for gasforsyningssikkerheden i Unionen og dens indvirkning på medlemsstaterne, idet der tages hensyn til resultatet af simuleringen omfattende hele Unionen af scenarier for gasforsynings- og infrastrukturafbrydelser, der gennemføres af ENTSOG, jf. artikel 7, stk. 1. Inden ajourføringen foretages, hører Kommissionen Gaskoordinationsgruppen i den i artikel 4, stk. 4, omhandlede sammensætning om udkastet til ajourføring.

Artikel 4

Gaskoordinationsgruppen

1. Der oprettes en gaskoordinationsgruppe for at lette koordineringen af foranstaltninger vedrørende gasforsyningssikkerheden. Gaskoordinationsgruppen skal bestå af repræsentanter for medlemsstaterne, navnlig repræsentanter for deres kompetente myndigheder, samt for Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (»agenturet«), ENTSOG og de repræsentative organer for den pågældende industri og for de relevante kunder. Kommissionen fastlægger i samråd med medlemsstaterne gruppens sammensætning, idet den sikrer, at den er fuldt repræsentativ. Kommissionen har formandskabet i Gaskoordinationsgruppen. Gaskoordinationsgruppen vedtager selv sin forretningsorden.

2. Gaskoordinationsgruppen høres og bistår Kommissionen, især i spørgsmål vedrørende: a) gasforsyningssikkerheden til enhver tid og mere specifikt i tilfælde af en nødsituation b) alle oplysninger af relevans for gasforsyningssikkerheden på nationalt og regionalt niveau samt på EU-niveau c) bedste praksis og mulige retningslinjer for alle berørte parter d) gasforsyningssikkerhedsniveauet, benchmarks og vurderingsmetoder e) nationale og regionale scenarier samt EU-scenarier og afprøvning af beredskabsniveauerne f) vurderingen af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, sammenhængen mellem de forskellige planer samt gennemførelsen af de foranstaltninger, der indgår heri g) koordineringen med de kontraherende parter i Energifællesskabet og med andre tredjelande af foranstaltninger med henblik på at afhjælpe en EU-nødsituation h) bistand, som de mest påvirkede medlemsstater har behov for.

3. Kommissionen indkalder regelmæssigt Gaskoordinationsgruppen og videregiver de oplysninger, den har modtaget fra de kompetente myndigheder, samtidig med, at forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.

4. Kommissionen kan indkalde Gaskoordinationsgruppen i en sammensætning, der er begrænset til repræsentanterne for medlemsstaterne og navnlig deres kompetente myndigheder. Kommissionen indkalder Gaskoordinationsgruppen i denne begrænsede sammensætning, hvis en eller flere af repræsentanterne for medlemsstaterne og navnlig for deres kompetente myndigheder anmoder herom. I så fald finder artikel 16, stk. 2, ikke anvendelse.

Artikel 5

Infrastrukturstandard

1. Hver enkelt medlemsstat eller, hvis en medlemsstat beslutter det, dennes kompetente myndighed sikrer, at de nødvendige foranstaltninger er truffet, således at hvis der indtræffer en afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur, er den tekniske kapacitet i den resterende infrastruktur, som er fastsat i henhold til N – 1-formlen, jf. punkt 2 i bilag II, i stand til, uden at det berører denne artikels stk. 2, at dække det beregnede områdes samlede gasefterspørgsel i løbet af en dag med usædvanlig stor gasefterspørgsel, hvilket forekommer med en statistisk sandsynlighed én gang hvert 20. år. Der tages i denne forbindelse hensyn til gasforbrugstendenser, de langsigtede virkninger af energieffektivitetsforanstaltninger og udnyttelsesraterne for den eksisterende infrastruktur.

Forpligtelsen i dette stykkes første afsnit berører ikke transmissionssystemoperatørernes ansvar for at foretage de tilsvarende investeringer og transmissionssystemoperatørernes forpligtelser i henhold til forordning (EF) nr. 715/2009 og direktiv 2009/73/EF.

2. Forpligtelsen til at sikre, at den resterende infrastruktur har den tekniske kapacitet til at dække den samlede gasefterspørgsel som omhandlet i denne artikels stk. 1, anses også for opfyldt, hvis den kompetente myndighed i den forebyggende handlingsplan dokumenterer, at der med passende markedsbaserede foranstaltninger på efterspørgselssiden i tilstrækkelig grad og rettidigt kan kompenseres for en gasforsyningsafbrydelse. Med henblik herpå beregnes N – 1-formlen som fastsat i bilag II, punkt 4.

3. Hvis det er relevant i henhold til den i artikel 7 omhandlede risikovurdering, kan de kompetente myndigheder i nabomedlemsstater aftale at opfylde forpligtelsen i nærværende artikels stk. 1 i fællesskab. I så fald fremlægger de kompetente myndigheder beregningen af N – 1-formlen i risikovurderingen sammen med en redegørelse i de regionale kapitler i de forebyggende handlingsplaner for, hvordan de aftalte ordninger opfylder denne forpligtelse. Bilag II, punkt 5, finder anvendelse.

4. Transmissionssystemoperatørerne muliggør permanent fysisk kapacitet til transport af gas i begge retninger (»tovejskapacitet«) på alle sammenkoblinger mellem medlemsstaterne, undtagen: a) på forbindelser til produktionsfaciliteter, LNG-faciliteter og distributionsnet eller b) hvis der er indrømmet en undtagelse fra denne forpligtelse efter en detaljeret vurdering og efter høring af andre medlemsstater og Kommissionen i overensstemmelse med bilag III.

Bilag III finder anvendelse på den procedure, der skal muliggøre eller forbedre tovejskapaciteten på en sammenkobling, og på proceduren for opnåelse eller forlængelse af en undtagelse fra denne forpligtelse. Kommissionen offentliggør listen over undtagelser og ajourfører den.

5. Et forslag om at muliggøre eller forbedre tovejskapaciteten eller en anmodning om at opnå eller få forlænget en undtagelse skal omfatte en cost-benefit-analyse udarbejdet på grundlag af metoderne i henhold til artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 347/2013 ( 1 ) og skal være baseret på følgende elementer: a) en vurdering af markedsefterspørgslen b) forventet efterspørgsel og udbud c) de mulige økonomiske konsekvenser for den eksisterende infrastruktur d) en gennemførlighedsundersøgelse e) omkostningerne ved tovejskapaciteten, herunder den nødvendige styrkelse af transmissionssystemet og f) fordelene for gasforsyningssikkerheden under hensyntagen til det mulige bidrag fra tovejskapaciteten til at opfylde infrastrukturstandarden, som er fastsat i denne artikel.

6. De nationale regulerende myndigheder skal tage hensyn til de effektivt afholdte omkostninger, som påløber ved at opfylde forpligtelsen i denne artikels stk. 1, og de omkostninger, der påløber ved at muliggøre tovejskapacitet, for at give passende incitamenter, når der fastsættes eller godkendes tariffer eller metodologier på en gennemsigtig og detaljeret måde i overensstemmelse med artikel 13 i forordning (EF) nr. 715/2009 og artikel 41, stk. 8, i direktiv 2009/73/EF.

7. I det omfang en investering, der muliggør eller forbedrer tovejskapaciteten, ikke kræves af markedet, men anses for nødvendig med henblik på gasforsyningssikkerheden, og hvis denne investering medfører omkostninger i mere end én medlemsstat eller i én medlemsstat til fordel for en anden medlemsstat, træffer de nationale regulerende myndigheder i alle berørte medlemsstater en koordineret afgørelse om fordeling af omkostningerne, inden der træffes afgørelse om investeringer. Fordelingen af omkostningerne tager hensyn til principperne beskrevet og elementerne indeholdt i artikel 12, stk. 4, i forordning (EU) nr. 347/2013, navnlig fordelene ved investeringerne i infrastruktur i forhold til den øgede gasforsyningssikkerhed for de pågældende medlemsstater og investeringer, der allerede er foretaget i den omhandlede infrastruktur. Fordelingen af omkostningerne må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen og den effektive funktion af det indre marked og skal søge at undgå enhver uretmæssig fordrejende virkning på markedet.

8. Den kompetente myndighed sikrer, at ny transmissionsinfrastruktur bidrager til gasforsyningssikkerheden ved at udvikle et veltilsluttet net, herunder, hvis det er relevant, ved hjælp af et tilstrækkeligt antal grænseoverskridende indgangs- og udgangspunkter i forhold til markedets efterspørgsel og de konstaterede risici.

Den kompetente myndighed vurderer, idet gas- og elsystemerne betragtes fra et integreret perspektiv, i forbindelse med risikovurderingen, om der findes interne flaskehalse, og hvorvidt den nationale indgangskapacitet og de nationale infrastrukturer, navnlig transmissionsnettene, er i stand til at tilpasse de nationale og grænseoverskridende gasstrømme til scenariet for afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur på nationalt niveau og den største enkeltstående gasinfrastruktur af fælles interesse for den risikogruppe, der er fastsat i risikovurderingen.

9. Uanset denne artikels stk. 1, og på de betingelser, der er fastsat i nærværende stykke, er Luxembourg, Slovenien og Sverige ikke bundet af, men skal tilstræbe at opfylde forpligtelsen i, nævnte stykke, samtidig med at gasforsyningerne til beskyttede kunder sikres i overensstemmelse med artikel 6.

Undtagelsen finder anvendelse på Luxembourg, forudsat at landet:

a) har mindst to sammenkoblingslinjer med andre medlemsstater

b) har mindst to forskellige gasforsyningskilder og

c) ikke har gaslagerfaciliteter på sit område.

Undtagelsen finder anvendelse på Slovenien, forudsat at landet:

a) har mindst to sammenkoblingslinjer med andre medlemsstater

b) har mindst to forskellige gasforsyningskilder og

c) hverken har gaslagerfaciliteter eller en LNG-facilitet på sit område.

Undtagelsen finder anvendelse på Sverige, forudsat at:

a) landet ikke har gastransit til andre medlemsstater på sit område

b) landet har et årligt indenlandsk gasforbrug på mindre end 2 Mtoe, og

c) gas udgør mindre end 5 % af landets samlede primære energiforbrug.

Luxembourg, Slovenien og Sverige underretter Kommissionen om enhver ændring, der berører betingelserne i dette stykke. Den i dette stykke fastsatte undtagelse ophører med at finde anvendelse, hvis mindst en af disse betingelser ikke længere er opfyldt.

Som led i den nationale risikovurdering, der gennemføres i henhold til artikel 7, stk. 3, beskriver Luxembourg, Slovenien og Sverige situationen med hensyn til de i nærværende stykke fastsatte respektive betingelser og udsigten til at opfylde forpligtelsen i nærværende artikels stk. 1 under hensyntagen til de økonomiske konsekvenser af opfyldelsen af infrastrukturstandarden, udviklingen på gasmarkedet og gasinfrastrukturprojekterne i risikogruppen. På grundlag af oplysningerne i den nationale risikovurdering, og såfremt de respektive betingelser i nærværende stykke stadig er opfyldt, kan Kommissionen beslutte, at undtagelsen fortsat kan finde anvendelse i yderligere fire år. I tilfælde af en positiv afgørelse gentages proceduren i dette afsnit efter fire år.

Artikel 6

Gasforsyningsstandard

1. Den kompetente myndighed kræver, at de naturgasvirksomheder, som den udpeger, træffer foranstaltninger for at sikre gasforsyningen til medlemsstatens beskyttede kunder i hvert af følgende tilfælde: a) ved ekstreme temperaturer i en spidsbelastningsperiode på syv dage, der forekommer med en statistisk sandsynlighed én gang hvert 20. år b) i en hvilken som helst periode på 30 dage med usædvanlig stor gasefterspørgsel, der forekommer med en statistisk sandsynlighed én gang hvert 20. år c) i en periode på 30 dage i tilfælde af afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur under gennemsnitlige vinterforhold.

Senest den 2. februar 2018 meddeler hver medlemsstat Kommissionen sin definition af beskyttede kunder, de beskyttede kunders årlige gasforbrugsmængde og denne forbrugsmængdes procentandel af det samlede årlige gasforbrug i den pågældende medlemsstat. Hvis en medlemsstat i sin definition af beskyttede kunder medtager de i artikel 2, nr. 5), litra a) eller b), omhandlede kategorier, angiver den gasforbrugsmængden for kunder i disse kategorier og hver af disse kundegruppers procentandel af det samlede årlige gasforbrug.

Den kompetente myndighed udpeger de i nærværende stykkes første afsnit omhandlede naturgasvirksomheder og anfører dem i den forebyggende handlingsplan.

Alle nye planlagte ikkemarkedsbaserede foranstaltninger til sikring af gasforsyningsstandarden skal følge proceduren i artikel 9, stk. 4-9.

Medlemsstaterne kan opfylde forpligtelsen i første afsnit ved at gennemføre energieffektivitetsforanstaltninger eller ved at erstatte gas med en anden energikilde, bl.a. vedvarende energikilder, i det omfang der opnås samme niveau af beskyttelse.

2. En forhøjet gasforsyningsstandard, som går ud over perioden på 30 dage i stk. 1, litra b) og c), eller enhver anden forpligtelse, som er pålagt under henvisning til gasforsyningssikkerheden, skal være baseret på risikovurderingen, skal afspejles i den forebyggende handlingsplan og: a) skal overholde artikel 8, stk. 1 b) må ikke indvirke negativt på en medlemsstats evne til at forsyne sine beskyttede kunder med gas i overensstemmelse med nærværende artikel i tilfælde af en nødsituation på nationalt niveau, regionalt niveau eller EU-niveau og c) skal overholde artikel 12, stk. 5, i tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau.

Kommissionen kan kræve en redegørelse, der viser de i første afsnit omhandlede foranstaltningers overholdelse af de deri fastsatte betingelser. Den pågældende redegørelse offentliggøres af den kompetente myndighed i den medlemsstat, der indfører foranstaltningen.

Enhver ny ikkemarkedsbaseret foranstaltning i medfør af nærværende stykkes første afsnit, der vedtages den 1. november 2017 eller derefter, skal efterkomme proceduren i artikel 9, stk. 4-9.

3. Ved udløbet af de perioder, der er fastsat af den kompetente myndighed i overensstemmelse med stk. 1 og 2, eller under forhold, der er værre end de i stk. 1 fastsatte, bestræber den kompetente myndighed og naturgasvirksomhederne sig på så vidt muligt at opretholde gasforsyningen, navnlig til beskyttede kunder.

4. De forpligtelser, der pålægges naturgasvirksomheder for at opfylde de i denne artikel fastsatte gasforsyningsstandarder, skal være ikkediskriminerende og må ikke påføre disse virksomheder en urimelig byrde.

5. Naturgasvirksomhederne har lov til, hvor dette er relevant, at opfylde deres forpligtelser i henhold til denne artikel på regionalt niveau eller EU-niveau. De kompetente myndigheder må ikke kræve, at de i denne artikel fastsatte standarder skal opfyldes udelukkende med infrastruktur, som findes inden for deres område.

6. De kompetente myndigheder sikrer, at betingelserne for forsyning til beskyttede kunder fastsættes, uden at disse berører et velfungerende indre energimarked, og til en pris, som er i overensstemmelse med forsyningens markedsværdi.

▼M2

Artikel 6a

Fyldningsmål og fyldningsforløb

1. Med forbehold af stk. 2-5 skal medlemsstaterne opfylde følgende fyldningsmål for den aggregerede kapacitet for alle underjordiske gaslagerfaciliteter, som er beliggende på deres område og er direkte sammenkoblet med et markedsområde på deres område, og for lagerfaciliteter anført i bilag Ib senest den 1. november hvert år: a) for 2022: 80 % b) fra 2023: 90 %.

Med henblik på overholdelsen af dette stykke tager medlemsstaterne hensyn til målet om at beskytte gasforsyningssikkerheden i Unionen i overensstemmelse med artikel 1.

2. Uanset stk. 1, og uden at det berører andre medlemsstaters forpligtelser til at fylde de pågældende underjordiske gaslagerfaciliteter, reduceres fyldningsmålet for hver medlemsstat, hvor de underjordiske gaslagerfaciliteter er beliggende, til en mængde, der svarer til 35 % af det gennemsnitlige årlige gasforbrug i de foregående fem år i den pågældende medlemsstat.

3. Uanset stk. 1, og uden at det berører andre medlemsstaters forpligtelser til at fylde de pågældende underjordiske gaslagerfaciliteter reduceres fyldningsmålet for hver medlemsstat, hvor de underjordiske gaslagerfaciliteter er beliggende, med den mængde, der blev leveret til tredjelande i referenceperioden 2016-2021, hvis den gennemsnitlige leverede mængde var over 15 TWh om året i udtrækningsperioden for gasoplagring (oktober-april).

4. For de underjordiske gaslagerfaciliteter, der er anført i bilag Ib, gælder fyldningsmålene i henhold til stk. 1 og fyldningsforløbene i henhold til stk. 7. Detaljerne for hver medlemsstats forpligtelser fastsættes i en bilateral aftale i overensstemmelse med bilag Ib.

5. En medlemsstat kan delvis opfylde fyldningsmålet ved at medregne den LNG, der opbevares fysisk og er til rådighed i dens LNG-faciliteter, hvis begge følgende betingelser er opfyldt: a) Gassystemet har en betydelig LNG-lagerkapacitet, der årligt tegner sig for mere end 4 % af det gennemsnitlige nationale forbrug i de foregående fem år. b) Medlemsstaten har pålagt gasleverandører en forpligtelse til at oplagre minimumsmængder af gas i underjordiske gaslagerfaciliteter og/eller LNG-lagerfaciliteter i overensstemmelse med artikel 6b, stk. 1, litra a).

6. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at opfylde følgende mellemliggende mål eller til at sikre, at de opfyldes: a) for 2022: som fastsat i bilag Ia, og b) fra 2023: i overensstemmelse med stk. 7.

7. For 2023 og de følgende år forelægger hver medlemsstat med underjordiske gaslagerfaciliteter senest den 15. september det foregående år Kommissionen et udkast til fyldningsforløb med mellemliggende mål for februar, maj, juli og september, herunder tekniske oplysninger, for de underjordiske gaslagerfaciliteter, der er beliggende på dens område og direkte sammenkoblet med dens markedsområde, i aggregeret form. Fyldningsforløbet og de mellemliggende mål baseres på det gennemsnitlige fyldningsniveau i de fem foregående år.

For medlemsstater, hvis fyldningsmål er reduceret til 35 % af deres gennemsnitlige årlige gasforbrug i henhold til stk. 2, reduceres de mellemliggende mål for fyldningsforløbet tilsvarende.

På grundlag af de tekniske oplysninger fra hver medlemsstat og under hensyntagen til Gaskoordinationsgruppens vurdering vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, der fastlægger hver medlemsstats fyldningsforløb. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren, jf. artikel 18a, stk. 2. De vedtages senest den 15. november det foregående år, hvor det er nødvendigt, og herunder hvor en medlemsstat har forelagt et ajourført udkast til fyldningsforløb. De baseres på en vurdering af den generelle gasforsyningssikkerhedssituation og udviklingen i efterspørgslen efter og udbuddet af gas i Unionen og i de enkelte medlemsstater og fastsættes på en måde, der opretholder gasforsyningssikkerheden, samtidig med at unødige byrder for medlemsstaterne, gasmarkedsdeltagerne, lagersystemoperatørerne eller kunderne undgås, og uden uretmæssigt at forvride konkurrencen mellem lagerfaciliteter beliggende i nabomedlemsstater.

8. Hvis en medlemsstat i et givet år ikke kan nå sit fyldningsmål senest den 1. november på grund af de specifikke tekniske karakteristika ved en eller flere underjordiske gaslagerfaciliteter på dens område, såsom usædvanligt lave injektionsrater, har den lov til at nå det senest den 1. december. Medlemsstaten underretter senest den 1. november Kommissionen og angiver grundene til forsinkelsen.

9. Fyldningsmålene finder ikke anvendelse, hvis og så længe Kommissionen har erklæret en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau i henhold til artikel 12 efter anmodning, alt efter omstændighederne, fra en eller flere medlemsstater, der har erklæret en national nødsituation.

10. Hver medlemsstats kompetente myndighed overvåger løbende overholdelsen af fyldningsforløbet og aflægger regelmæssigt rapport til Gaskoordinationsgruppen. Hvis fyldningsniveauet i en given medlemsstat ligger mere end 5 procentpoint under målene i fyldningsforløbet, træffer den kompetente myndighed straks effektive foranstaltninger til at øge det. Medlemsstaterne underretter Kommissionen og Gaskoordinationsgruppen om de trufne foranstaltninger.

11. I tilfælde af en medlemsstats væsentlige og vedvarende afvigelse fra fyldningsforløbet, som bringer opnåelsen af fyldningsmålet i fare, eller i tilfælde af en afvigelse fra fyldningsmålet udsteder Kommissionen efter høring af Gaskoordinationsgruppen og de berørte medlemsstater en henstilling til den pågældende medlemsstat eller til de andre berørte medlemsstater vedrørende foranstaltninger, der skal træffes omgående.

Hvis afvigelsen ikke reduceres væsentligt inden for en måned fra modtagelsen af Kommissionens henstilling, træffer Kommissionen efter høring af Gaskoordinationsgruppen og den pågældende medlemsstat som en sidste udvej en afgørelse med krav om, at den pågældende medlemsstat træffer foranstaltninger, der effektivt afhjælper afvigelsen, herunder, hvis det er relevant, en eller flere af de foranstaltninger, der er fastsat i artikel 6b, stk. 1, eller enhver anden foranstaltning til at sikre, at fyldningsmålet i henhold til nærværende artikel nås.

Når Kommissionen beslutter, hvilke foranstaltninger der skal træffes i henhold til andet afsnit, tager den hensyn til den særlige situation i de pågældende medlemsstater, såsom de underjordiske gaslagerfaciliteters størrelse i forhold til det indenlandske gasforbrug, de underjordiske gaslagerfaciliteters betydning for gasforsyningssikkerheden i regionen og eventuelle LNG-lagerfaciliteter.

I alle foranstaltninger, som Kommissionen træffer for at håndtere afvigelser fra fyldningsforløbet eller fyldningsmålet for 2022, tages der hensyn til den korte tidsfrist for gennemførelsen af denne artikel på nationalt plan, som kan have bidraget til afvigelsen fra fyldningsforløbet eller fyldningsmålet for 2022.

Kommissionen sikrer, at de foranstaltninger, der træffes i henhold til dette stykke, ikke:

a) går ud over, hvad der er nødvendigt for at opretholde gasforsyningssikkerheden

b) pålægger medlemsstaterne, gasmarkedsdeltagerne, lagersystemoperatørerne eller kunderne en uforholdsmæssig stor byrde.

Artikel 6b

Gennemførelse af fyldningsmålene

1. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger, herunder tilrådighedsstillelse af finansielle incitamenter eller kompensation til markedsdeltagere, for at nå fyldningsmålene fastsat i henhold til artikel 6a. Når medlemsstaterne sikrer opfyldelsen af fyldningsmålene, prioriterer de, hvor det er muligt, markedsbaserede foranstaltninger.

I det omfang nogen af de foranstaltninger, der er anført i denne artikel, falder ind under den nationale regulerende myndigheds opgaver og beføjelser i henhold til artikel 41 i direktiv 2009/73/EF, er de nationale regulerende myndigheder ansvarlige for at træffe disse foranstaltninger.

Foranstaltninger, der træffes i henhold til dette stykke, kan navnlig bestå i at:

a) kræve, at gasleverandører oplagrer minimumsmængder af gas i lagerfaciliteter, herunder i underjordiske gaslagerfaciliteter og/eller i LNG-lagerfaciliteter, idet disse mængder skal fastsættes på grundlag af den gasmængde, som gasleverandører leverer til beskyttede kunder

b) kræve, at lagersystemoperatører udbyder deres kapacitet til markedsdeltagere

c) kræve, at transmissionssystemoperatører eller enheder, der er udpeget af medlemsstaten, indkøber og forvalter balanceringslagre udelukkende med henblik på at varetage deres funktion som transmissionssystemoperatører, og, hvor det er nødvendigt, pålægge andre udpegede enheder en forpligtelse med henblik på at opretholde gasforsyningssikkerheden i tilfælde af en nødsituation som omhandlet i artikel 11, stk. 1, litra c).

d) anvende koordinerede instrumenter, såsom platforme for køb af LNG, sammen med andre medlemsstater for at maksimere anvendelsen af LNG og mindske infrastrukturhindringer og reguleringsmæssige hindringer for fælles brug af LNG til fyldning af underjordiske gaslagerfaciliteter

e) anvende frivillige mekanismer for fælles indkøb af naturgas, for hvilke Kommissionen om nødvendigt kan udstede vejledning om anvendelsen senest den 1. august 2022

f) yde markedsdeltagerne, herunder lagersystemoperatører, finansielle incitamenter, såsom differencekontrakter, eller yde markedsdeltagerne kompensation for manglende indtægter eller for omkostninger, som de påføres som følge af deres forpligtelser som markedsdeltagere, herunder som lagersystemoperatører, og som ikke kan dækkes af indtægter

g) kræve, at indehavere af lagerkapacitet anvender eller frigiver reserveret kapacitet, som de ikke har udnyttet, idet indehaveren af lagerkapacitet, der ikke udnytter lagerkapaciteten, stadig er forpligtet til at betale den aftalte pris for hele oplagringskontraktens løbetid

h) vedtage effektive instrumenter til offentlige eller private enheders indkøb og forvaltning af strategisk oplagring, forudsat at sådanne instrumenter ikke forvrider konkurrencen eller det indre markeds funktion

i) udpege en særlig enhed, som har til opgave at nå fyldningsmålet, hvis dette ellers ikke vil blive nået

j) yde rabatter på lagertariffer

k) opkræve de indtægter, der er nødvendige for at dække de kapital- og driftsudgifter, der vedrører regulerede lagerfaciliteter, i form af lagertariffer og en særlig afgift, der indgår i transmissionstarifferne, og som kun opkræves fra udtagspunkter til endelige kunder i de samme medlemsstater, forudsat at indtægter, der opkræves via tariffer, ikke overstiger de tilladte indtægter.

2. De foranstaltninger, der træffes af medlemsstaterne i henhold til stk. 1, begrænses til, hvad der er nødvendigt for at overholde fyldningsforløbene og nå fyldningsmålene. De skal være klart definerede, gennemsigtige, forholdsmæssige, ikkediskriminerende og kontrollerbare. De må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen eller det indre gasmarked funktion eller bringe gasforsyningssikkerheden i andre medlemsstater eller i Unionen i fare.

3. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den eksisterende infrastruktur anvendes på nationalt og regionalt niveau til gavn for gasforsyningssikkerheden på en effektiv måde. Disse foranstaltninger må under ingen omstændigheder blokere eller begrænse anvendelsen på tværs af grænserne af lagerfaciliteter eller LNG-faciliteter og må ikke begrænse grænseoverskridende transmissionskapacitet, der er tildelt i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EU) 2017/459 ( 2 ).

4. Når medlemsstaterne træffer foranstaltninger i henhold til denne artikel, anvender de princippet om energieffektivitet først, samtidig med at de stadig når målene med deres respektive foranstaltninger i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 ( 3 ).

Artikel 6c

Lagerordninger og byrdefordelingsmekanisme

1. Medlemsstater uden underjordiske gaslagerfaciliteter sikrer, at markedsdeltagere i den pågældende medlemsstat har indført ordninger med operatører af underjordiske lagersystemer eller andre markedsdeltagere i medlemsstater med underjordiske gaslagerfaciliteter. Disse ordninger skal sikre, at der senest den 1. november er udnyttet lagermængder svarende til mindst 15 % af det gennemsnitlige årlige gasforbrug i de foregående fem år hos den medlemsstat, der ikke har underjordiske gaslagerfaciliteter. Hvis grænseoverskridende transmissionskapacitet eller andre tekniske begrænsninger imidlertid hindrer en medlemsstat uden underjordiske gaslagerfaciliteter i at udnytte 15 % af disse lagermængder fuldt ud, oplagrer den pågældende medlemsstat kun de mængder, som er teknisk muligt.

I tilfælde af at tekniske begrænsninger gør, at en medlemsstat ikke har mulighed for at overholde forpligtelsen i første afsnit, og medlemsstaten har indført en forpligtelse til at oplagre andre brændsler som erstatning for gas, kan forpligtelsen i første afsnit undtagelsesvis opfyldes med en tilsvarende forpligtelse til at oplagre andre brændsler end gas. De tekniske begrænsninger og foranstaltningens ækvivalens skal påvises af den pågældende medlemsstat.

2. Uanset stk. 1 kan en medlemsstat uden underjordiske gaslagerfaciliteter udvikle en byrdefordelingsmekanisme med en eller flere medlemsstater med underjordiske gaslagerfaciliteter (byrdefordelingsmekanisme).

Byrdefordelingsmekanismen skal baseres på de relevante data fra den seneste risikovurdering i henhold til artikel 7 og tage hensyn til samtlige følgende parametre:

a) omkostningerne ved finansiel støtte til at nå fyldningsmålet, ekskl. omkostningerne ved opfyldelse af eventuelle forpligtelser vedrørende strategisk oplagring

b) de gasmængder, der er nødvendige for at dække efterspørgslen fra beskyttede kunder, jf. artikel 6, stk. 1

c) eventuelle tekniske begrænsninger, herunder den disponible underjordiske lagerkapacitet, den tekniske grænseoverskridende transmissionskapacitet og udtræksrater.

Medlemsstaterne underretter Kommissionen om byrdefordelingsmekanismen senest den 2. september 2022. Hvis der ikke er indgået en aftale om en byrdefordelingsmekanisme inden denne dato, skal medlemsstater uden underjordiske gaslagerfaciliteter påvise, at de overholder stk. 1, og underrette Kommissionen herom.

3. Medlemsstater uden underjordiske gaslagerfaciliteter, men som har underjordiske gaslagerfaciliteter på den seneste liste over projekter af fælles interesse omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2022/869 ( 4 ), kan som en overgangsforanstaltning delvis overholde stk. 1 ved at medregne LNG-lagre i eksisterende flydende lagre, indtil deres underjordiske gaslagerfaciliteter er i drift.

4. Medlemsstater uden underjordiske gaslagerfaciliteter kan give markedsdeltagere eller transmissionssystemoperatører, alt efter hvad der er relevant, incitamenter eller finansiel kompensation for manglende indtægter eller for omkostninger i forbindelse med deres overholdelse af deres lagerforpligtelser i henhold til denne artikel, hvor sådanne manglende indtægter eller sådanne omkostninger ikke kan dækkes af indtægter, med henblik på at sikre overholdelse af deres forpligtelse til at oplagre gas i andre medlemsstater i henhold til stk. 1 eller gennemførelsen af byrdefordelingsmekanismen. Hvis incitamentet eller den finansielle kompensation finansieres gennem en afgift, må denne afgift ikke anvendes på grænseoverskridende sammenkoblingspunkter.

5. Uanset stk. 1 gælder, at hvis en medlemsstat har underjordiske gaslagerfaciliteter beliggende på sit område, og disse faciliteters aggregerede kapacitet er større end det årlige gasforbrug i den pågældende medlemsstat, skal medlemsstater uden underjordiske gaslagerfaciliteter, der har adgang til de pågældende faciliteter, enten: a) sikre at lagermængderne senest den 1. november mindst svarer til den gennemsnitlige udnyttelse af lagerkapaciteten i de foregående fem år, der er fastsat bl.a. under hensyntagen til strømmene i udtræksperioden i de foregående fem år fra de medlemsstater, hvor lagerfaciliteterne er beliggende, eller b) påvise, at der er reserveret lagerkapacitet svarende til den mængde, der er omfattet af forpligtelsen i henhold til litra a).

Hvis medlemsstaten uden underjordiske gaslagerfaciliteter kan påvise, at der er reserveret lagerkapacitet svarende til den mængde, der er omfattet af forpligtelsen i henhold til første afsnits litra a), finder stk. 1 anvendelse.

Forpligtelsen i henhold til nærværende stykke begrænses til 15 % af det gennemsnitlige årlige gasforbrug i de foregående fem år i den pågældende medlemsstat.

6. Medmindre andet er fastsat i bilag Ib gælder for så vidt angår underjordiske gaslagerfaciliteter beliggende i en medlemsstat, som ikke er omfattet af stk. 5, men som er direkte forbundet med markedsområdet i en anden medlemsstat, at den pågældende anden medlemsstat skal sikre, at lagermængderne senest den 1. november mindst svarer til gennemsnittet af den lagerkapacitet, der er reserveret på det relevante grænseoverskridende punkt i de foregående fem år.

Artikel 6d

Overvågning og håndhævelse

1. Lagersystemoperatører indberetter fyldningsniveauet til den kompetente myndigheder i hver medlemsstat, hvor de underjordiske gaslagerfaciliteter er beliggende, og, hvis det er relevant, til en enhed udpeget af den pågældende medlemsstat, (»den udpegede enhed«) som følger: a) for 2022: for hvert af de mellemliggende mål, der er fastsat i bilag Ia, og ▼C1 b) fra 2023: som fastsat i henhold til artikel 6a, stk. 7. ▼M2

2. Hver medlemsstats kompetente myndighed og, hvis det er relevant, udpegede enhed overvåger fyldningsniveauerne for de underjordiske gaslagerfaciliteter på deres område ved udgangen af hver måned og indberetter resultaterne til Kommissionen uden unødigt ophold.

Kommissionen kan, hvor det er relevant, opfordre Den Europæiske Unions Agentur for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) til at bistå med en sådan overvågning.

3. På grundlag af oplysningerne fra hver medlemsstats kompetente myndighed, og hvis det er relevant, udpegede enhed aflægger Kommissionen regelmæssigt rapport til Gaskoordinationsgruppen.

4. Gaskoordinationsgruppen bistår Kommissionen med overvågningen af fyldningsforløbene og fyldningsmålene og udarbejder vejledning til Kommissionen om passende foranstaltninger til at sikre overholdelse i tilfælde af, at medlemsstater afviger fra fyldningsforløbene eller ikke når fyldningsmålene.

5. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at overholde fyldningsforløbene og nå fyldningsmålene og til over for markedsdeltagerne at håndhæve de oplagringsforpligtelser, der er nødvendige for at overholde dem, herunder ved at pålægge de pågældende markedsdeltagere tilstrækkeligt afskrækkende sanktioner og bøder.

Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om de håndhævelsesforanstaltninger, der træffes i henhold til dette stykke.

6. Hvor forretningsmæssigt følsomme oplysninger skal udveksles, kan Kommissionen indkalde til møder i Gaskoordinationsgruppen, der mødes i en sammensætning, der kun omfatter Kommissionen selv og medlemsstaterne.

7. Alle udvekslede oplysninger begrænses til, hvad der er nødvendigt med henblik på at overvåge overholdelsen af denne forordning.

Kommissionen, de nationale regulerende myndigheder og medlemsstaterne bevarer fortroligheden af forretningsmæssigt følsomme oplysninger, der modtages med henblik på opfyldelsen af deres forpligtelser.

▼B

Artikel 7

Risikovurdering

▼M2

1. Senest den 1. september 2022 gennemfører ENTSOG en simulering omfattende hele Unionen af scenarier for gasforsynings- og infrastrukturafbrydelser, herunder scenarier med længerevarende afbrydelser af en enkelt forsyningskilde. Simuleringen skal omfatte kortlægning og vurdering af nødforsyningskorridorer for gas og afklare, hvilke medlemsstater der kan håndtere de konstaterede risici, herunder med hensyn til LNG. Scenarierne for gasforsynings- og infrastrukturafbrydelser og metoden for simuleringen fastlægges af ENTSOG i samarbejde med Gaskoordinationsgruppen. ENTSOG sikrer et passende niveau af gennemsigtighed og adgang til modelantagelserne, der anvendes i dets scenarier. Simuleringen omfattende hele Unionen af scenarier for gasforsynings- og infrastrukturafbrydelser gentages hvert fjerde år, medmindre forholdene nødvendiggør hyppigere ajourføringer.

▼B

2. De kompetente myndigheder inden for hver risikogruppe, jf. bilag I, udarbejder en fælles vurdering på risikogruppeniveau (»fælles risikovurdering«) af alle relevante risikofaktorer såsom naturkatastrofer, teknologiske, kommercielle, sociale, politiske og andre risici, der kunne føre til virkeliggørelse af den vigtigste grænseoverskridende risiko for gasforsyningssikkerheden, som risikogruppen blev oprettet med henblik på at håndtere. De kompetente myndigheder tager højde for resultaterne af simuleringen i denne artikels stk. 1, når de udarbejder risikovurderingerne, de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne.

De kompetente myndigheder i hver risikogruppe bliver enige om en samarbejdsmekanisme til udarbejdelse af den fælles risikovurdering og rapporterer om denne til Gaskoordinationsgruppen elleve måneder inden fristen for meddelelsen af den fælles risikovurdering og ajourføringer heraf. Kommissionen kan på anmodning af en kompetent myndighed spille en rolle som formidler i forberedelsen af den fælles risikovurdering, navnlig hvad angår oprettelsen af samarbejdsmekanismen. Hvis de kompetente myndigheder i en risikogruppe ikke er enige om en samarbejdsmekanisme, foreslår Kommissionen en samarbejdsmekanisme for den pågældende risikogruppe efter at have hørt de berørte kompetente myndigheder. De berørte kompetente myndigheder bliver enige om en samarbejdsmekanisme for den pågældende risikogruppe under størst mulig hensyntagen til Kommissionens forslag.

Ti måneder før fristen for meddelelsen af den fælles risikovurdering eller ajourføringerne heraf videregiver og ajourfører hver kompetent myndighed inden for rammerne af den aftalte samarbejdsmekanisme alle de nationale oplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen af den fælles risikovurdering, navnlig dem, der er nødvendige for simuleringen af de forskellige scenarier omhandlet i stk. 4, litra c).

3. Den kompetente myndighed i hver medlemsstat udarbejder en national risikovurdering (»national risikovurdering«) af alle relevante risici, der påvirker gasforsyningssikkerheden. Den pågældende vurdering skal være i fuld overensstemmelse med forudsætningerne for og resultaterne af den eller de fælles risikovurderinger.

4. Risikovurderingen omhandlet i denne artikels stk. 2 og 3 gennemføres, alt efter hvad der er relevant: a) under anvendelse af de standarder, der er fastsat i artikel 5 og 6. Risikovurderingen beskriver beregningen af N – 1-formlen på nationalt niveau og omfatter, når det er relevant, beregningen af N – 1-formlen på regionalt niveau. Risikovurderingen skal også omfatte de anvendte forudsætninger, inklusive, i givet fald, forudsætningerne for beregningen af N – 1-formlen på regionalt niveau og de oplysninger, der er nødvendige for denne beregning. Beregningen af N – 1-formlen på nationalt niveau ledsages af en simulering af afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur, hvortil der anvendes hydraulisk modellering for det nationale område, og af en beregning af N – 1-formlen under hensyntagen til et gaslagerniveau på henholdsvis 30 % og 100 % af den maksimale arbejdsvolumen b) under hensyntagen til alle relevante nationale og grænseoverskridende omstændigheder, navnlig markedets størrelse, nettets konfiguration, faktiske strømme, herunder udstrømning fra de berørte medlemsstater, muligheden for fysiske gasstrømme i begge retninger, herunder det potentielle behov for deraf følgende styrkelse af transmissionssystemet, tilstedeværelsen af produktions- og lagerkapacitet og gassens rolle i energimikset, navnlig med hensyn til fjernvarme- og elproduktion og til driften af industrivirksomheder, samt sikkerhed og gaskvalitet c) med en simulering af forskellige scenarier med usædvanlig stor efterspørgsel på gas og gasforsyningsafbrydelse og under hensyntagen til det historiske forløb, sandsynlighed, sæson, hyppighed og varigheden af deres opståen og en vurdering af deres sandsynlige konsekvenser, herunder: i) afbrydelse af den infrastruktur, der er relevant for gasforsyningssikkerheden, navnlig transmissionsinfrastrukturer, lagre eller LNG-terminaler, herunder den største enkeltstående gasinfrastruktur, der er udvalgt til beregningen af N – 1-formlen, og ii) forsyningsafbrydelse fra tredjelandsleverandører samt, hvor det er relevant, geopolitiske risici d) med påvisning af samspillet og vekselvirkningen af risici blandt medlemsstaterne i risikogruppen og, i det omfang det er relevant, med andre medlemsstater eller andre risikogrupper, herunder for så vidt angår sammenkoblinger, grænseoverskridende forsyninger, grænseoverskridende adgang til lagerfaciliteter og tovejskapacitet e) under hensyntagen til risici i forbindelse med kontrol af infrastruktur, der er relevant for gasforsyningssikkerheden, i det omfang de bl.a. kan medføre risici for underinvestering, underminering af diversificeringsindsatsen, misbrug af eksisterende infrastruktur eller overtrædelse af EU-retten f) under hensyntagen til den maksimale sammenkoblingskapacitet ved hvert indgangs- og udgangspunkt ved grænsen og forskellige lagerpåfyldningsniveauer. ▼M2 g) under hensyntagen til scenarier med langvarig afbrydelse af en enkelt forsyningskilde. ▼B

5. De fælles og nationale risikovurderinger udarbejdes i overensstemmelse med den relevante model fastsat i bilag IV eller V. Medlemsstaterne kan om nødvendigt medtage supplerende oplysninger. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 19 for at ændre modellerne fastsat i bilag IV og V, efter høring af Gaskoordinationsgruppen, med henblik på at afspejle erfaringerne med anvendelsen af denne forordning og mindske den administrative byrde for medlemsstaterne.

6. Naturgasvirksomheder, industrielle gaskunder, de relevante organisationer, som repræsenterer private og industrielle gaskunders interesser, såvel som medlemsstaterne og, for så vidt disse ikke er de kompetente myndigheder, de nationale regulerende myndigheder, samarbejder med de kompetente myndigheder og giver dem på anmodning alle nødvendige oplysninger til brug for de fælles og nationale risikovurderinger.

7. Senest den 1. oktober 2018 meddeler medlemsstaterne Kommissionen den første fælles risikovurdering, når alle medlemsstaterne i risikogruppen er nået til enighed herom, og de nationale risikovurderinger. Risikovurderingerne ajourføres herefter hvert fjerde år, medmindre forholdene nødvendiggør hyppigere ajourføringer. Risikovurderingerne skal tage hensyn til de fremskridt, der gøres med de investeringer, der er nødvendige for at opfylde den i artikel 5 fastsatte infrastrukturstandard, og de landespecifikke vanskeligheder, der er opstået i forbindelse med gennemførelsen af nye alternative løsninger. De skal også bygge på erfaringerne fra simuleringen af de i artikel 10, stk. 3, omhandlede nødplaner.

Artikel 8

Fastsættelse af forebyggende handlingsplaner og nødplaner

1. De foranstaltninger til opretholdelse af gasforsyningssikkerheden, der er beskrevet i en forebyggende handlingsplan og en nødplan, skal være klart definerede, gennemsigtige, forholdsmæssige, ikkediskriminerende og kontrollerbare, må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen eller den effektive funktion af det indre gasmarked og må ikke bringe gasforsyningssikkerheden i andre medlemsstater eller i Unionen i fare.

2. Efter høring af naturgasvirksomhederne, de relevante organisationer, som repræsenterer private og industrielle gaskunders interesser, herunder elproducenterne, elektricitetstransmissionssystemoperatørerne og, for så vidt den ikke er den kompetente myndighed, den nationale regulerende myndighed fastsætter den kompetente myndighed i hver medlemsstat: a) en forebyggende handlingsplan med de foranstaltninger, der er nødvendige for at eliminere eller afbøde de konstaterede risici, herunder virkningerne af foranstaltningerne vedrørende energieffektivitet og på efterspørgselssiden i de fælles og nationale risikovurderinger og i overensstemmelse med artikel 9 b) en nødplan med foranstaltninger, som skal træffes for at eliminere eller afbøde konsekvenserne af en gasforsyningsafbrydelse i overensstemmelse med artikel 10.

3. Den forebyggende handlingsplan og nødplanen skal indeholde et regionalt kapitel eller flere regionale kapitler, når en medlemsstat er medlem af flere forskellige risikogrupper, jf. bilag I.

Disse regionale kapitler udvikles i fællesskab af alle medlemsstater i risikogruppen inden indarbejdelsen i de respektive nationale planer. Kommissionen fungerer som formidler for at muliggøre, at de regionale kapitler kollektivt øger gasforsyningssikkerheden i Unionen og ikke giver anledning til uoverensstemmelser og for at overvinde alle hindringer for samarbejde.

De regionale kapitler skal indeholde passende og effektive grænseoverskridende foranstaltninger, herunder med hensyn til LNG, forudsat at der er indgået aftale mellem de medlemsstater, der gennemfører foranstaltningerne, fra den samme eller forskellige risikogrupper, som er berørt af foranstaltningen på grundlag af simuleringen omhandlet i artikel 7, stk. 1, og den fælles risikovurdering.

4. De kompetente myndigheder rapporterer regelmæssigt til Gaskoordinationsgruppen om fremskridtene med udarbejdelsen og vedtagelsen af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, særlig de regionale kapitler. De kompetente myndigheder aftaler navnlig en samarbejdsmekanisme med henblik på udarbejdelse af den forebyggende handlingsplan og nødplanen, herunder udveksling af udkast til planer. De aflægger rapport om den pågældende aftalte samarbejdsmekanisme til Gaskoordinationsgruppen senest 16 måneder inden fristen for aftalen om disse planer og ajourføringerne af disse planer.

Kommissionen kan spille en rolle som formidler i forberedelsen af den forebyggende handlingsplan og nødplanen, navnlig hvad angår oprettelsen af samarbejdsmekanismen. Hvis de kompetente myndigheder i en risikogruppe ikke er enige om en samarbejdsmekanisme, foreslår Kommissionen en samarbejdsmekanisme for den pågældende risikogruppe. De berørte kompetente myndigheder bliver enige om samarbejdsmekanismen for denne risikogruppe under hensyntagen til Kommissionens forslag. De kompetente myndigheder sikrer regelmæssig overvågning af gennemførelsen af den forebyggende handlingsplan og nødplanen.

5. Den forebyggende handlingsplan og nødplanen udarbejdes i overensstemmelse med modellerne i bilag VI og VII. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 19 for at ændre modellerne fastsat i bilag VI and VII, efter høring af Gaskoordinationsgruppen, med henblik på at afspejle erfaringerne med anvendelsen af denne forordning og at mindske den administrative byrde for medlemsstaterne.

6. De kompetente myndigheder i nabomedlemsstater hører i rette tid hinanden med henblik på at sikre, at deres forebyggende handlingsplaner og deres nødplaner er forenelige.

De kompetente myndigheder udveksler inden for hver risikogruppe udkast til forebyggende handlingsplaner og nødplaner med forslag til samarbejde senest fem måneder inden fristen for forelæggelse af planerne.

De endelige udgaver af de regionale kapitler, der er omhandlet i stk. 3, godkendes af alle medlemsstaterne i risikogruppen. De forebyggende handlingsplaner og nødplanerne omfatter også de nationale foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre og håndhæve de grænseoverskridende foranstaltninger i de regionale kapitler.

7. De forebyggende handlingsplaner og nødplanerne offentliggøres og meddeles Kommissionen senest den 1. marts 2019. Kommissionen underretter Gaskoordinationsgruppen om, at den har fået meddelelse om planerne, og offentliggør dem på sit websted.

Senest fire måneder efter modtagelsen af de kompetente myndigheders meddelelse vurderer Kommissionen planerne under hensyntagen til de synspunkter, som Gaskoordinationsgruppen har givet udtryk for.

8. Kommissionen afgiver en udtalelse til den kompetente myndighed med en henstilling om at revidere en forebyggende handlingsplan eller en nødplan, hvis en eller flere af følgende forhold foreligger: a) planen kan ikke effektivt afbøde de risici, der er konstateret i risikovurderingen b) planen stemmer ikke overens med de vurderede risikoscenarier eller med planerne i en anden medlemsstat eller en risikogruppe c) planen overholder ikke det krav, der er fastsat i stk. 1, om ikke uretmæssigt at forvride konkurrencen eller den effektive funktion af det indre marked d) planen overholder ikke bestemmelserne i denne forordning eller andre EU-retlige bestemmelser.

9. Senest tre måneder efter meddelelsen af Kommissionens udtalelse, jf. stk. 8, meddeler den berørte kompetente myndighed Kommissionen den ændrede forebyggende handlingsplan eller nødplan eller underretter Kommissionen om begrundelsen for, at den er uenig i henstillingerne.

I tilfælde af uenighed om elementer, der er omhandlet i stk. 8, kan Kommissionen senest fire måneder efter den kompetente myndigheds svar trække sin anmodning tilbage eller indkalde den kompetente myndighed og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, Gaskoordinationsgruppen med henblik på at behandle spørgsmålet. Kommissionen giver sin detaljerede begrundelse for anmodningen om eventuelle ændringer af den forebyggende handlingsplan eller nødplanen. Den berørte kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens detaljerede begrundelse.

I givet fald ændrer og offentliggør den berørte kompetente myndighed uden forsinkelse den ændrede forebyggende handlingsplan eller nødplan.

Hvis den berørte kompetente myndigheds endelige holdning afviger fra Kommissionens detaljerede begrundelse, udarbejder den kompetente myndighed og offentliggør, sammen med sin holdning og Kommissionens detaljerede begrundelse, begrundelsen for sin holdning senest to måneder efter modtagelsen af Kommissionens detaljerede begrundelse.

10. Proceduren i artikel 9, stk. 4, 6, 8 og 9, finder anvendelse på ikkemarkedsbaserede foranstaltninger, der er vedtaget den 1. november 2017 eller derefter.

11. Forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.

12. Forebyggende handlingsplaner og nødplaner, der er udarbejdet i henhold til forordning (EU) nr. 994/2010, og som er ajourført i overensstemmelse med nævnte forordning, gælder fortsat, indtil de i stk. 1 i nærværende artikel omhandlede forebyggende handlingsplaner og nødplaner er fastlagt for første gang.

Artikel 9

Forebyggende handlingsplaners indhold

1. Den forebyggende handlingsplan skal indeholde: a) resultaterne af risikovurderingen og et resumé af de vurderede scenarier, jf. artikel 7, stk. 4, litra c) b) definitionen af beskyttede kunder samt de i artikel 6, stk. 1, andet afsnit, omhandlede oplysninger c) de foranstaltninger, mængder og kapaciteter, der er nødvendige for at opfylde infrastruktur- og gasforsyningsstandarderne, jf. artikel 5 og 6, herunder, i givet fald, det omfang, hvori foranstaltninger på efterspørgselssiden tilstrækkeligt kan kompensere rettidigt for en gasforsyningsafbrydelse, jf. artikel 5, stk. 2, identifikation af den største enkeltstående gasinfrastruktur af fælles interesse i tilfælde af anvendelsen af artikel 5, stk. 3, de nødvendige gasmængder pr. kategori af beskyttede kunder og pr. scenario, jf. artikel 6, stk. 1, og enhver forhøjet gasforsyningsstandard, herunder enhver redegørelse, der viser overholdelse af betingelserne i artikel 6, stk. 2, og en beskrivelse af en mekanisme til midlertidig reducering af en forhøjet gasforsyningsstandard eller yderligere forpligtelser, jf. artikel 11, stk. 3 d) forpligtelser pålagt naturgasvirksomhederne, elektricitetsvirksomheder, hvor det er relevant, og andre relevante organer, der sandsynligvis har indflydelse på gasforsyningssikkerheden, herunder for sikker drift af gassystemet e) andre forebyggende foranstaltninger, der har til formål at imødegå de risici, der er konstateret i risikovurderingen, som f.eks. foranstaltninger, der vedrører behovet for at forbedre sammenkoblingerne mellem nabomedlemsstater, med henblik på at forbedre energieffektiviteten yderligere, at nedbringe gasefterspørgslen og muligheden for at diversificere gasforsyningsruter og -kilder, og den regionale udnyttelse af eksisterende lager- og LNG-faciliteter, hvor dette er relevant, for så vidt muligt at opretholde gasforsyningen for alle kunder f) oplysninger om de økonomiske konsekvenser af de foranstaltninger, som er indeholdt i planen, herunder de i litra k) omhandlede forpligtelser, og om foranstaltningernes effektivitet og lønsomhed g) en beskrivelse af virkningerne af de foranstaltninger, som er indeholdt i planen, herunder de i litra k) omhandlede forpligtelser, for funktionen af det indre energimarked og af de nationale markeder h) en beskrivelse af foranstaltningernes konsekvenser for miljøet og for kunder i) de mekanismer, der skal anvendes til samarbejde med andre medlemsstater, herunder mekanismerne for udarbejdelse og gennemførelse af forebyggende handlingsplaner og nødplaner j) oplysninger om eksisterende og kommende sammenkoblinger og infrastruktur, herunder dem, der giver adgang til det indre marked, grænseoverskridende strømme, grænseoverskridende adgang til lager- og LNG-faciliteter samt tovejskapacitet, navnlig i tilfælde af en nødsituation k) oplysninger om alle offentlige serviceforpligtelser, der vedrører gasforsyningssikkerheden.

Essentielle oplysninger vedrørende første afsnits litra a), c) og d), der, hvis de videregives, kan bringe gasforsyningssikkerheden i fare, kan udelades.

2. Den forebyggende handlingsplan, navnlig foranstaltningerne med henblik på opfyldelse af infrastrukturstandarden, jf. artikel 5, skal tage hensyn til den tiårige europæiske -netudviklingsplan (TYNDP), der skal udarbejdes af ENTSOG i henhold til artikel 8, stk. 10, i forordning (EF) nr. 715/2009.

3. Den forebyggende handlingsplan skal primært baseres på markedsbaserede foranstaltninger og må ikke påføre naturgasvirksomhederne en urimelig byrde eller indvirke negativt på det indre gasmarkeds funktion.

4. Medlemsstaterne og navnlig deres kompetente myndigheder sikrer, at alle forebyggende ikkemarkedsbaserede foranstaltninger såsom dem, der er omhandlet i bilag VIII, og som vedtages den 1. november 2017 eller derefter, uanset om de er en del af den forebyggende handlingsplan eller vedtages efterfølgende, opfylder kriterierne i artikel 6, stk. 2, første afsnit.

5. Den kompetente myndighed offentliggør enhver foranstaltning som omhandlet i stk. 4, der endnu ikke er medtaget i den forebyggende handlingsplan, og meddeler Kommissionen en beskrivelse af enhver sådan foranstaltning og af dens indvirkning på det nationale gasmarked og så vidt muligt på andre medlemsstaters gasmarkeder.

6. Hvis Kommissionen er i tvivl om, hvorvidt en foranstaltning, der er omhandlet i denne artikels stk. 4, opfylder kriterierne i artikel 6, stk. 2, første afsnit, anmoder Kommissionen den berørte medlemsstat om meddelelse af en konsekvensanalyse.

7. En konsekvensanalyse i medfør af stk. 6 omfatter som minimum følgende: a) den potentielle indvirkning på udviklingen af det nationale gasmarked og konkurrencen på nationalt niveau b) den potentielle indvirkning på det indre gasmarked c) den potentielle indvirkning på gasforsyningssikkerheden i nabomedlemsstaterne, navnlig hvad angår foranstaltninger, der potentielt kan reducere likviditeten på de regionale markeder eller begrænse strømmene til nabomedlemsstaterne d) omkostningerne og fordelene sammenlignet med alternative markedsbaserede foranstaltninger e) en vurdering af nødvendighed og proportionalitet sammenlignet med mulige markedsbaserede foranstaltninger f) en vurdering af om foranstaltningen sikrer lige muligheder for alle markedsdeltagere g) en udfasningsstrategi, den planlagte foranstaltnings forventede varighed og en passende tidsplan for revision.

De i litra a) og b) omhandlede analyser udarbejdes af den nationale regulerende myndighed. Konsekvensanalysen gøres offentligt tilgængelig af den kompetente myndighed og meddeles Kommissionen.

8. Hvis Kommissionen på grundlag af konsekvensanalysen vurderer, at det er sandsynligt, at foranstaltningen bringer gasforsyningssikkerheden i andre medlemsstater eller i Unionen i fare, træffer den senest fire måneder efter meddelelse af konsekvensanalysen en afgørelse om, at foranstaltningen skal ændres eller trækkes tilbage, i det omfang det er nødvendigt.

Den vedtagne foranstaltning træder først i kraft, når den er godkendt af Kommissionen eller er blevet ændret i overensstemmelse med Kommissionens afgørelse.

Fristen på fire måneder løber fra dagen efter modtagelse af en fuldstændig meddelelse. Fristen på fire måneder kan forlænges efter samtykke fra både Kommissionen og den kompetente myndighed.

9. Hvis Kommissionen på grundlag af konsekvensanalysen vurderer, at foranstaltningen ikke opfylder kriterierne i artikel 6, stk. 2, første afsnit, kan den senest fire måneder efter meddelelsen af konsekvensanalysen afgive en udtalelse. Proceduren i artikel 8, stk. 8 og 9, finder anvendelse.

Fristen på fire måneder løber fra dagen efter modtagelse af en fuldstændig meddelelse. Fristen på fire måneder kan forlænges efter samtykke fra både Kommissionen og den kompetente myndighed.

10. Artikel 8, stk. 9, finder anvendelse på foranstaltninger, der er omfattet af nærværende artikels stk. 6-9.

11. Fra den 1. marts 2019 ajourføres den forebyggende handlingsplan hvert fjerde år eller hyppigere, hvis forholdene nødvendiggør dette, eller Kommissionen anmoder herom. Den ajourførte plan skal afspejle den ajourførte risikovurdering og resultaterne af de test, der er gennemført i henhold til artikel 10, stk. 3. Artikel 8 finder anvendelse på den ajourførte plan.

Artikel 10

Nødplaners indhold

1. Nødplanen: a) tager udgangspunkt i de kriseniveauer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1 b) definerer roller og ansvarsområder for naturgasvirksomhederne, elektricitetstransmissionssystemoperatører, hvor det er relevant, og de industrielle gaskunder, herunder for de relevante elproducenter, under hensyntagen til det varierende omfang, som de er berørt i tilfælde af en gasforsyningsafbrydelse, og deres samspil med de kompetente myndigheder og, hvor dette er relevant, med de nationale regulerende myndigheder på hvert af de kriseniveauer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1 c) definerer roller og ansvarsområder for de kompetente myndigheder og de øvrige organer, der har fået uddelegeret opgaver jf. artikel 3, stk. 2, på hvert af de kriseniveauer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1 d) sikrer, at naturgasvirksomhederne og industrielle gaskunder, inklusive de relevante elproducenter, får tilstrækkelig mulighed for at reagere på de i artikel 11, stk. 1, omhandlede kriseniveauer e) fastsætter, hvor dette er relevant, de foranstaltninger, der skal træffes, og de tiltag, der skal iværksættes, for at afbøde den mulige virkning af en gasforsyningsafbrydelse for fjernvarmesektoren og forsyningen af elektricitet produceret ved hjælp af gas, herunder gennem et integreret syn på energisystemtransaktioner med elektricitet og gas, hvor det er relevant f) fastlægger detaljerede procedurer og foranstaltninger, som skal følges for de i artikel 11, stk. 1, omhandlede kriseniveauer, herunder tilsvarende ordninger for informationsstrømme g) udpeger en kriseleder og definerer dennes rolle h) fastsætter bidraget fra de markedsbaserede foranstaltninger til håndtering af situationen på alarmniveau og afhjælpning af situationen på nødsituationsniveau i) fastsætter bidraget fra planlagte ikkemarkedsbaserede foranstaltninger eller foranstaltninger, der skal gennemføres på nødsituationsniveau, og vurderer, i hvilket omfang der er behov for sådanne ikkemarkedsbaserede foranstaltninger for at håndtere en krise. Virkningerne af de ikkemarkedsbaserede foranstaltninger vurderes, og der fastlægges procedurer for deres gennemførelse. Ikkemarkedsbaserede foranstaltninger må kun anvendes, når markedsbaserede mekanismer alene ikke længere kan sikre forsyningen, navnlig til beskyttede kunder, eller med henblik på anvendelse af artikel 13 j) beskriver de mekanismer, der benyttes til at samarbejde med andre medlemsstater på kriseniveauerne omhandlet i artikel 11, stk. 1, og ordningerne for udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder k) specificerer de rapporteringsforpligtelser, der pålægges naturgasvirksomhederne og, når det er relevant, elektricitetsvirksomhederne på alarm- og nødsituationsniveau l) beskriver de tekniske eller retlige ordninger, der er etableret med henblik på at forhindre, at kunder, som er tilsluttet et gasdistributions- eller transmissionsnet, men ikke er beskyttede kunder, uberettiget forbruger gas m) beskriver de tekniske, retlige og finansielle ordninger, der er etableret med henblik på de solidaritetsforpligtelser, der er fastsat i artikel 13 n) indeholder en skønsmæssig vurdering af de gasmængder, som kunne forbruges af solidaritetsbeskyttede kunder, og som mindst omfatter tilfældene beskrevet i artikel 6, stk. 1 o) opstiller en liste over på forhånd fastsatte foranstaltninger, der har til formål at stille gas til rådighed i tilfælde af en nødsituation, herunder kommercielle aftaler mellem de parter, der deltager i sådanne foranstaltninger, og kompensationsmekanismerne for naturgasvirksomheder, hvor dette er relevant, under behørig hensyntagen til fortroligheden af følsomme oplysninger. Sådanne foranstaltninger kan omfatte grænseoverskridende aftaler mellem medlemsstater og/eller naturgasvirksomheder.

For at forhindre uberettiget gasforbrug i nødsituationer, jf. første afsnits litra l), eller i forbindelse med anvendelsen af foranstaltningerne omhandlet i artikel 11, stk. 3, og artikel 13, underretter den berørte medlemsstats kompetente myndighed kunder, der ikke er beskyttede kunder, om, at de skal standse eller reducere deres gasforbrug uden at skabe teknisk usikre situationer.

2. Fra den 1. marts 2019 ajourføres nødplanen hvert fjerde år eller hyppigere, hvis forholdene nødvendiggør dette, eller Kommissionen anmoder herom. Den ajourførte plan skal afspejle den ajourførte risikovurdering og resultaterne af de test, der er gennemført i overensstemmelse med denne artikels stk. 3. Artikel 8, stk. 4-11, finder anvendelse på den ajourførte plan.

3. De foranstaltninger, tiltag og procedurer, der er omfattet af nødplanen, skal som minimum testes én gang i perioden mellem ajourføringerne hvert fjerde år, jf. stk. 2. For at teste nødplanen simulerer den kompetente myndighed scenarier med middel og højt stressniveau og reaktioner i realtid i henhold til nødplanen. Den kompetente myndighed fremlægger testresultaterne for Gaskoordinationsgruppen.

4. Nødplanen skal sikre, at den grænseoverskridende adgang til infrastruktur, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares, i det omfang det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt i tilfælde af nødsituationer, og må ikke indføre foranstaltninger, der uberettiget begrænser gasstrømmen på tværs af landegrænser.

Artikel 11

Erklæring af en krisesituation

1. Der er følgende tre kriseniveauer: a) tidligt varslingsniveau (tidlig varsling): Der foreligger konkrete, alvorlige og pålidelige oplysninger om, at der kan indtræffe en hændelse, som sandsynligvis vil resultere i en betydeligt forringet gasforsyningssituation og sandsynligvis vil føre til, at alarm- eller nødsituationsniveauet udløses; det tidlige varslingsniveau kan aktiveres af en tidlig varslingsmekanisme b) alarmniveau (alarm): Der opstår en gasforsyningsafbrydelse eller en usædvanlig høj gasefterspørgsel, hvilket resulterer i en betydeligt forringet gasforsyningssituation, men markedet er stadig i stand til at håndtere denne afbrydelse eller efterspørgsel uden at anvende ikkemarkedsbaserede foranstaltninger c) nødsituationsniveau (nødsituation): Der forekommer en usædvanlig høj gasefterspørgsel, en betydelig gasforsyningsafbrydelse eller anden betydelig forringelse af gasforsyningssituationen, og alle relevante markedsbaserede foranstaltninger er blevet gennemført, men gasforsyningen er utilstrækkelig til at opfylde den resterende gasefterspørgsel, således at det tillige er nødvendigt at indføre ikkemarkedsbaserede foranstaltninger med henblik på navnlig at sikre gasforsyninger til beskyttede kunder i henhold til artikel 6.

2. Når den kompetente myndighed erklærer et af de i stk. 1 omhandlede kriseniveauer, underretter den øjeblikkeligt Kommissionen samt de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som medlemsstaten, den henhører under, er direkte forbundet med, herom og giver dem alle nødvendige oplysninger, især vedrørende de foranstaltninger, den påtænker at træffe. I en nødsituation, som kan munde ud i en anmodning om bistand fra Unionen og dens medlemsstater, underretter den berørte medlemsstats kompetente myndighed uden forsinkelse Kommissionens beredskabskoordineringscenter herom.

3. Hvis en medlemsstat har erklæret en nødsituation og meddelt, at det er nødvendigt med grænseoverskridende tiltag, reduceres enhver forhøjet gasforsyningsstandard eller yderligere forpligtelse i henhold til artikel 6, stk. 2, der er pålagt naturgasvirksomheder i andre medlemsstater i samme risikogruppe, midlertidigt til det i artikel 6, stk. 1, fastsatte niveau.

Forpligtelserne i nærværende stykkes første afsnit ophører med at finde anvendelse, så snart den kompetente myndighed erklærer en nødsituation for ophævet, eller Kommissionen i overensstemmelse med stk. 8, første afsnit, konkluderer, at erklæringen af en nødsituation ikke, eller ikke længere, er berettiget.

4. Når den kompetente myndighed erklærer en nødsituation, følger den de forud fastsatte foranstaltninger som beskrevet i dens nødplan og underretter øjeblikkeligt Kommissionen og de kompetente myndigheder i risikogruppen samt de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som medlemsstaten, den henhører under, er direkte forbundet med, om navnlig de foranstaltninger, den påtænker at træffe. I behørigt begrundede ekstraordinære tilfælde kan den kompetente myndighed træffe foranstaltninger, der afviger fra nødplanen. Den kompetente myndighed underretter øjeblikkeligt Kommissionen og de kompetente myndigheder i sin risikogruppe, jf. bilag I, samt de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som medlemsstaten, den henhører under, er direkte forbundet med, om sådanne foranstaltninger og giver en begrundelse for afvigelsen.

5. Transmissionssystemoperatøren sikrer, at når en nødsituation erklæres i en nabomedlemsstat, prioriteres kapaciteten på sammenkoblingspunkter til denne medlemsstat, uanset om den er uafbrydelig eller afbrydelig, og om den er blevet reserveret før eller under nødsituationen, i forhold til konkurrerende kapacitet ved udgangssteder til lagerfaciliteter. Systembrugeren af den prioriterede kapacitet betaler straks rimelig kompensation til systembrugeren af den uafbrydelige kapacitet for økonomiske tab som følge af prioritering, herunder en forholdsmæssig godtgørelse for omkostninger ved, at den uafbrydelige kapacitet afbrydes. Processen for fastsættelse og betaling af kompensationen må ikke berøre gennemførelsen af prioritetsreglen.

6. Medlemsstaterne og navnlig de kompetente myndigheder sikrer, at: a) der ikke indføres foranstaltninger, der uberettiget indskrænker gasstrømmen på det indre marked på noget tidspunkt b) der ikke indføres foranstaltninger, der sandsynligvis vil bringe gasforsyningssituationen i en anden medlemsstat i alvorlig fare, og c) den grænseoverskridende adgang til infrastruktur, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares, i det omfang det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt i overensstemmelse med nødplanen.

7. I en nødsituation og med rimelig grund kan en medlemsstat efter anmodning fra den relevante el- eller gastransmissionssystemoperatør beslutte at prioritere gasforsyningen til visse kritiske gasfyrede kraftværker frem for gasforsyningen til visse kategorier af beskyttede kunder, hvis den manglende gasforsyning til sådanne kritiske gasfyrede kraftværker enten: a) ville kunne føre til alvorlig skade i elsystemets funktion eller b) ville hindre produktionen og/eller transporten af gas.

Medlemsstaterne skal basere enhver sådan foranstaltning på risikovurderingen.

Kritiske gasfyrede kraftværker, jf. første afsnit, skal sammen med de mulige gasmængder, der ville være omfattet af en sådan foranstaltning, klart identificeres og medtages i de regionale kapitler i de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne. De identificeres i tæt samarbejde med transmissionssystemoperatørerne af elsystemet og gassystemet i den berørte medlemsstat.

8. Kommissionen verificerer så hurtigt som muligt, men senest fem dage efter at have modtaget de i stk. 2 omhandlede oplysninger fra den kompetente myndighed, om erklæringen af en nødsituation er berettiget i henhold til stk. 1, litra c), og om de foranstaltninger, der er truffet, så nært som muligt følger de foranstaltninger, der er beskrevet i nødplanen, ikke pålægger naturgasvirksomheder en urimelig byrde og er i overensstemmelse med stk. 6. Kommissionen kan efter anmodning fra en anden kompetent myndighed, naturgasvirksomheder eller på eget initiativ anmode den kompetente myndighed om at ændre de foranstaltninger, som er i modstrid med de betingelser, der er omhandlet i dette stykkes første punktum. Kommissionen kan endvidere anmode den kompetente myndighed om at erklære en nødsituation for ophævet, hvis den konkluderer, at erklæringen af en nødsituation ikke, eller ikke længere, er berettiget i henhold til stk. 1, litra c).

Senest tre dage efter underretningen om Kommissionens anmodning ændrer den kompetente myndighed foranstaltningerne og underretter Kommissionen herom eller underretter Kommissionen om begrundelsen for, at den er uenig i anmodningen. I sidstnævnte tilfælde kan Kommissionen inden for tre dage efter at være blevet informeret ændre sin anmodning eller trække den tilbage eller, med henblik på at behandle spørgsmålet, indkalde den kompetente myndighed eller, hvor det er relevant, de berørte kompetente myndigheder, og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, Gaskoordinationsgruppen. Kommissionen giver sin detaljerede begrundelse for anmodningen om ændring af foranstaltningen. Den kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens holdning. Hvis den kompetente myndigheds endelige afgørelse afviger fra Kommissionens holdning, giver den kompetente myndighed en begrundelse for denne afgørelse.

9. Når den kompetente myndighed erklærer et af de i stk. 1 omhandlede kriseniveauer for ophævet, underretter den Kommissionen samt de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som medlemsstaten, den henhører under, er direkte forbundet med, herom.

Artikel 12

Reaktioner på nødsituationer på regionalt niveau og EU-niveau

1. Kommissionen kan efter anmodning fra en kompetent myndighed, der har erklæret en nødsituation, og efter at have foretaget en verifikation i henhold til artikel 11, stk. 8, erklære en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau.

Kommissionen skal, i det omfang det er relevant, erklære en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau efter anmodning fra mindst to kompetente myndigheder, der har erklæret en nødsituation, og efter at have foretaget en verifikation i henhold til artikel 11, stk. 8, og såfremt der er en sammenhæng mellem årsagerne til sådanne nødsituationer.

I alle tilfælde, hvor Kommissionen erklærer en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau, indhenter Kommissionen synspunkter fra og tager behørigt hensyn til alle relevante oplysninger fra de øvrige kompetente myndigheder, idet den anvender de kommunikationsmidler, der er bedst egnede i den givne situation. Når Kommissionen efter en vurdering beslutter, at der ikke længere er tilstrækkeligt grundlag for en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau, erklærer den nødsituationen på regionalt niveau eller EU-niveau for ophævet og begrunder sin afgørelse og underretter Rådet herom.

2. Kommissionen indkalder Gaskoordinationsgruppen, så snart den erklærer en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau.

3. I tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau koordinerer Kommissionen de kompetente myndigheders foranstaltninger under fuld hensyntagen til de relevante oplysninger fra og resultaterne af høringen af Gaskoordinationsgruppen. Kommissionen skal især: a) sikre, at der udveksles oplysninger b) sikre, at foranstaltninger på medlemsstatsniveau og regionalt niveau er forenelige og effektive i forhold til EU-niveauet c) koordinere foranstaltningerne over for tredjelande.

4. Kommissionen kan indkalde en kriseledelsesgruppe bestående af de kriseledere, der er omhandlet i artikel 10, stk. 1, litra g), fra de medlemsstater, der berøres af nødsituationen. Kommissionen kan med kriseledernes samtykke indbyde andre relevante aktører til at deltage. Kommissionen sikrer, at Gaskoordinationsgruppen regelmæssigt modtager oplysninger om arbejdet i kriseledelsesgruppen.

5. Medlemsstaterne og navnlig de kompetente myndigheder sikrer, at: a) der ikke indføres foranstaltninger, der uberettiget indskrænker gasstrømmen på det indre marked på noget tidspunkt, navnlig gasstrømmen til de berørte markeder b) der ikke indføres foranstaltninger, der sandsynligvis vil bringe gasforsyningssituationen i en anden medlemsstat i alvorlig fare, og c) den grænseoverskridende adgang til infrastruktur, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares, i det omfang det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt i overensstemmelse med nødplanen.

6. Hvis Kommissionen efter anmodning fra en kompetent myndighed eller en naturgasvirksomhed eller på eget initiativ fastslår, at i en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau foranstaltninger truffet af en medlemsstat eller en kompetent myndighed eller en naturgasvirksomheds adfærd er i modstrid med stk. 5, anmoder Kommissionen den pågældende medlemsstat eller kompetente myndighed om at ændre foranstaltningen eller gribe ind for at sikre overholdelse af stk. 5, idet den underretter medlemsstaten eller den kompetente myndighed om begrundelsen herfor. Der tages behørigt hensyn til nødvendigheden af, at gassystemet til enhver tid fungerer sikkert.

Senest tre dage efter underretningen om Kommissionens anmodning ændrer medlemsstaten eller den kompetente myndighed sin foranstaltning og underretter Kommissionen herom eller underretter Kommissionen om begrundelsen for, at den er uenig i anmodningen. I sidstnævnte tilfælde kan Kommissionen inden for tre dage efter at være blevet informeret ændre sin anmodning eller trække den tilbage eller indkalde medlemsstaten eller den kompetente myndighed og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, Gaskoordinationsgruppen med henblik på at behandle spørgsmålet. Kommissionen giver en detaljeret begrundelse for sin anmodning om ændring af foranstaltningen. Medlemsstaten eller den kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens holdning. Hvis den kompetente myndigheds eller medlemsstatens endelige afgørelse afviger fra Kommissionens holdning, fremlægger den kompetente myndighed eller medlemsstaten begrundelsen for denne afgørelse.

7. Kommissionen opstiller efter høring af Gaskoordinationsgruppen en permanent reserveliste med henblik på en tilsynstaskforce bestående af eksperter fra industrien og repræsentanter for Kommissionen. Tilsynstaskforcen kan indsættes uden for Unionen efter behov og overvåger og rapporterer om gasstrømme til Unionen i samarbejde med leverandør- og transittredjelande.

8. Den kompetente myndighed forelægger Kommissionens beredskabskoordineringscenter oplysninger om eventuelle behov for bistand. Beredskabskoordineringscenteret vurderer situationen i sin helhed og rådgiver om, hvilken bistand der bør ydes til de mest påvirkede medlemsstater og, hvor det er relevant, til tredjelande.

Artikel 13

Solidaritet

1. Hvis en medlemsstat har anmodet om anvendelse af solidaritetsforanstaltningen i medfør af denne artikel, træffer en medlemsstat, der er direkte forbundet med den anmodende medlemsstat, eller, hvis medlemsstaten beslutter det, dens kompetente myndighed eller dens transmissionssystemoperatør eller distributionssystemoperatør, så vidt muligt uden at skabe usikre situationer, de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at gasforsyningen til andre kunder på dens område end solidaritetsbeskyttede kunder nedsættes eller ophører, i det omfang det er nødvendigt, og så længe gasforsyningen til solidaritetsbeskyttede kunder i den anmodende medlemsstat ikke er tilfredsstillende. Den anmodende medlemsstat sikrer, at den relevante gasmængde rent faktisk leveres til solidaritetsbeskyttede kunder på dens område.

I ekstraordinære tilfælde og efter en behørigt begrundet anmodning fra den relevante el- eller gastransmissionssystemoperatør til dens kompetente myndighed kan gasforsyningen også opretholdes til visse kritiske gasfyrede kraftværker som fastsat i overensstemmelse med artikel 11, stk. 7, i den medlemsstat, der yder solidaritet, hvis manglende gasforsyning til sådanne kraftværker ville føre til alvorlig skade i elsystemets funktion eller ville hindre produktionen og/eller transporten af gas.

2. En medlemsstat anvender også solidaritetsforanstaltningen over for en anden medlemsstat, som den er forbundet med gennem et tredjeland, medmindre strømmene er begrænset gennem tredjelandet. En sådan udvidelse af foranstaltningen sker efter aftale mellem de relevante medlemsstater, der i det omfang, det er hensigtsmæssigt, inddrager det tredjeland, som de er forbundet igennem.

3. En solidaritetsforanstaltning iværksættes som en sidste udvej og finder kun anvendelse, hvis den anmodende medlemsstat: a) ikke har været i stand til at dække underskuddet i gasforsyningen til sine solidaritetsbeskyttede kunder på trods af anvendelsen af foranstaltningen omhandlet i artikel 11, stk. 3 b) har opbrugt alle markedsbaserede foranstaltninger og alle de foranstaltninger, der er fastsat i nødplanen c) har fremsat en udtrykkelig anmodning til Kommissionen og de kompetente myndigheder i samtlige de medlemsstater med hvilke, den er forbundet, enten direkte eller, jf. stk. 2, gennem et tredjeland, ledsaget af en beskrivelse af de gennemførte foranstaltninger, jf. nærværende stykkes litra b) d) forpligter sig til at betale rimelig og omgående kompensation til den medlemsstat, der yder solidaritet, jf. stk. 8.

4. Hvis mere end én medlemsstat kan yde solidaritet til en anmodende medlemsstat, søger den anmodende medlemsstat efter høring af alle medlemsstater, der er forpligtede til at yde solidaritet, det mest fordelagtige tilbud på grundlag af omkostninger, leveringshastighed, pålidelighed og diversificering af gasleverancer. De berørte medlemsstater giver sådanne tilbud på grundlag af frivillige foranstaltninger på efterspørgselssiden i så stort omfang og i så lang tid som muligt, inden der anvendes ikkemarkedsbaserede foranstaltninger.

5. Hvis markedsbaserede foranstaltninger viser sig at være utilstrækkelige for den medlemsstat, som yder solidaritet, til at afhjælpe underskuddet i gasforsyningen til solidaritetsbeskyttede kunder i den anmodende medlemsstat, kan den medlemsstat, som yder solidaritet, indføre ikkemarkedsbaserede foranstaltninger for at opfylde de forpligtelser, der er fastsat i stk. 1 og 2.

6. Den kompetente myndighed i den anmodende medlemsstat underretter straks Kommissionen og de kompetente myndigheder i de medlemsstater, der yder solidaritet, når gasforsyningen til solidaritetsbeskyttede kunder på dens område er tilfredsstillende, eller hvis forpligtelserne i henhold til stk. 1 og 2 på grundlag af dens behov reduceres, eller hvis de suspenderes efter anmodning fra den medlemsstat, der modtager solidaritet.

7. Forpligtelserne i stk. 1 og 2 finder anvendelse med forbehold af teknisk sikker og pålidelig drift af gassystemet i en medlemsstat, der yder solidaritet, og grænsen for den maksimale sammenkoblingskapacitet for eksport i den relevante medlemsstats infrastruktur over for den anmodende medlemsstat. De tekniske, retlige og finansielle ordninger kan afspejle sådanne omstændigheder, navnlig dem, hvorunder markedet vil levere op til den maksimale sammenkoblingskapacitet.

8. Solidaritet i medfør af denne forordning ydes på grundlag af kompensation. Den medlemsstat, der anmoder om solidaritet, betaler straks, eller sikrer omgående betaling af, en rimelig kompensation til den medlemsstat, som yder solidaritet. En sådan rimelig kompensation skal mindst omfatte: a) den gas, der leveres til den anmodende medlemsstats område b) alle andre relevante og rimelige omkostninger, der er påløbet ved ydelsen af solidaritet, herunder, hvis det er relevant, omkostninger ved sådanne foranstaltninger, der måtte være blevet fastlagt på forhånd c) godtgørelse af enhver kompensation, der følger af retssager, voldgiftssager eller tilsvarende retslige skridt og forlig og de forbundne omkostninger ved sådanne sager og skridt, der involverer den medlemsstat, som yder solidaritet, over for de enheder, der er involveret i ydelsen af en sådan solidaritet.

Rimelig kompensation i henhold til første afsnit omfatter bl.a. alle rimelige omkostninger, som den medlemsstat, der yder solidaritet, afholder som følge af en forpligtelse til at betale kompensation i medfør af de grundlæggende rettigheder, der er sikret ved EU-retten, og i medfør af gældende internationale forpligtelser ved gennemførelsen af denne artikel og yderligere rimelige omkostninger, der er påløbet i forbindelse med betaling af kompensation i henhold til nationale bestemmelser om kompensation.

Senest den 1. december 2018 vedtager medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger, navnlig de tekniske, retlige og finansielle ordninger, jf. stk. 10, med henblik på gennemførelse af nærværende stykkes første og andet afsnit. Disse foranstaltninger kan fastsætte de praktiske retningslinjer for omgående betaling.

9. Medlemsstaterne sikrer, at denne artikels bestemmelser gennemføres i overensstemmelse med traktaterne, Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og de gældende internationale forpligtelser. De træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik herpå.

10. Senest den 1. december 2018 vedtager medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger, herunder dem, der er aftalt i henhold til de tekniske, retlige og finansielle ordninger, for at sikre, at gas leveres til solidaritetsbeskyttede kunder i den anmodende medlemsstat i overensstemmelse med stk. 1 og 2. De tekniske, retlige og finansielle ordninger aftales mellem de medlemsstater, der er forbundet direkte eller, jf. stk. 2, gennem et tredjeland, og beskrives i deres respektive nødplaner. Sådanne ordninger kan bl.a. omfatte følgende elementer: a) driftssikkerheden af net b) gaspriser, der skal anvendes, og/eller metoden til fastsættelse heraf, under hensyntagen til indvirkningen på markedets funktion c) anvendelsen af sammenkoblinger, herunder tovejskapacitet og underjordisk oplagring af gas d) gasmængder eller metoden til fastsættelse heraf e) kategorier af omkostninger, som skal dækkes af en rimelig og omgående kompensation, som kan omfatte erstatning for indskrænkninger i industrien f) en angivelse af metoden, der kan anvendes til beregning af rimelig kompensation.

Den finansielle ordning, som medlemsstaterne har aftalt, inden der anmodes om solidaritet, skal indeholde bestemmelser, der giver mulighed for beregning af den rimelige kompensation, der mindst omfatter alle relevante og rimelige omkostninger, der er påløbet ved ydelsen af solidaritet, og en tilsagn om, at en sådan kompensation vil blive betalt.

Enhver kompensationsmekanisme skal give incitamenter til at deltage i markedsbaserede løsninger såsom auktioner og foranstaltninger på efterspørgselssiden. Den må ikke skabe uhensigtsmæssige incitamenter, herunder på det finansielle plan, for markedsaktørerne til at udsætte deres tiltag, indtil der anvendes ikkemarkedsbaserede foranstaltninger. Alle kompensationsmekanismer eller i det mindste et resumé heraf medtages i nødplanerne.

11. Så længe en medlemsstat kan dække gasforbruget hos sine solidaritetsbeskyttede kunder med sin egen produktion, undtages den fra forpligtelsen til at indgå tekniske, retlige og finansielle ordninger med medlemsstater, som den er forbundet med direkte eller, jf. stk. 2, gennem et tredjeland, med det formål at modtage solidaritet. En sådan undtagelse berører ikke den relevante medlemsstats forpligtelse til i henhold til denne artikel at yde andre medlemsstater solidaritet.

12. Senest den 1. december 2017 og efter høring af Gaskoordinationsgruppen fastsætter Kommissionen juridisk ikkebindende retningslinjer for de vigtigste elementer i de tekniske, retlige og finansielle ordninger, navnlig om, hvordan de elementer, der er beskrevet i stk. 8 og 10, anvendes i praksis.

13. Hvis medlemsstaterne ikke senest den 1. oktober 2018 når til enighed om de nødvendige tekniske, retlige og finansielle ordninger, kan Kommissionen efter høring af de berørte kompetente myndigheder foreslå en ramme for sådanne foranstaltninger, som fastsætter de principper, der er nødvendige for at gøre dem operationelle, på grundlag af Kommissionens retningslinjer, jf. stk. 12. Medlemsstaterne færdiggør senest den 1. december 2018 deres ordninger under størst mulig hensyntagen til Kommissionens forslag.

14. Anvendeligheden af denne artikel berøres ikke, hvis medlemsstaterne ikke når til enighed om eller ikke færdiggør deres tekniske, retlige og finansielle ordninger. I en sådan situation skal de berørte medlemsstater blive enige om de nødvendige ad hoc-foranstaltninger, og den medlemsstat, der anmoder om solidaritet, skal påtage sig en forpligtelse i overensstemmelse med stk. 3, litra d).

15. Forpligtelserne i nærværende artikels stk. 1 og 2 ophører med at finde anvendelse umiddelbart efter, at en nødsituation erklæres for ophævet, eller Kommissionen i overensstemmelse med artikel 11, stk. 8, første afsnit, konkluderer, at erklæringen af en nødsituation ikke, eller ikke længere, er berettiget.

16. Hvis Unionen pådrager sig omkostninger på grund af et ansvarsforhold, udover for retsstridige handlinger eller retsstridig adfærd, jf. artikel 340, stk. 2, i TEUF, med hensyn til foranstaltninger, som medlemsstater skal træffe i henhold til nærværende artikel, skal disse omkostninger godtgøres af den medlemsstat, der modtager solidaritet.

Artikel 14

Udveksling af oplysninger

1. Hvis en medlemsstat har erklæret et af de i artikel 11, stk. 1, omhandlede kriseniveauer, stiller de berørte naturgasvirksomheder dagligt navnlig følgende oplysninger til rådighed for den kompetente myndighed i den berørte medlemsstat: a) daglige prognoser over gasefterspørgslen og gasforsyningen for de følgende tre dage i millioner kubikmeter pr. dag (mio. m3/dag) b) de daglige gasstrømme ved alle indgangs- og udgangspunkter på tværs af landegrænser og ved alle sammenkoblingspunkter mellem nettet og produktionsanlæg, lagerfaciliteter eller LNG-terminaler i millioner kubikmeter pr. dag (mio. m3/dag) c) den periode, udtrykt i antal dage, i hvilken det forventes, at gasforsyningen til beskyttede kunder kan sikres.

2. I tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau kan Kommissionen anmode den kompetente myndighed, jf. stk. 1, om uden forsinkelse som minimum at forelægge Kommissionen følgende oplysninger: a) oplysningerne angivet i stk. 1 b) oplysninger om den kompetente myndigheds planlagte og allerede gennemførte foranstaltninger til afbødning af nødsituationen og oplysninger om foranstaltningernes effektivitet c) fremsatte anmodninger om, at andre kompetente myndigheder træffer yderligere foranstaltninger d) de foranstaltninger, der er gennemført på andre kompetente myndigheders anmodning.

3. Efter en nødsituation forelægger den kompetente myndighed, der er omhandlet i stk. 1, hurtigst muligt og senest seks uger efter ophævelsen af nødsituationen Kommissionen en detaljeret vurdering af nødsituationen og effektiviteten af de gennemførte foranstaltninger, herunder en vurdering af nødsituationens økonomiske konsekvenser, konsekvenserne for elsektoren og den bistand, der er ydet til eller modtaget fra Unionen og dens medlemsstater. Denne vurdering stilles til rådighed for Gaskoordinationsgruppen og tages i betragtning ved ajourføringerne af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne.

Kommissionen analyserer de kompetente myndigheders vurderinger og underretter medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og Gaskoordinationsgruppen om resultaterne af sin analyse i samlet form.

4. Under behørigt begrundede omstændigheder, og uanset om der er erklæret en nødsituation, kan den mest påvirkede medlemsstats kompetente myndighed kræve, at naturgasvirksomhederne fremlægger de i stk. 1 omhandlede oplysninger eller yderligere oplysninger, der måtte være nødvendige for at kunne vurdere den samlede gasforsyningssituation i medlemsstaten eller andre medlemsstater, herunder andre kontraktmæssige oplysninger end prisoplysninger. Kommissionen kan anmode de kompetente myndigheder om de oplysninger, som naturgasvirksomhederne i henhold til nærværende stykke fremlægger, forudsat at de samme oplysninger ikke allerede er blevet fremsendt til Kommissionen.

5. Hvis Kommissionen finder, at gasforsyningen i Unionen eller i en del af Unionen er udsat for en risiko eller sandsynligvis vil blive udsat for en risiko, som kan føre til erklæring af et af de kriseniveauer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1, kan den kræve, at de berørte kompetente myndigheder indsamler og fremsender de oplysninger, der er nødvendige for at kunne vurdere gasforsyningssituationen, til Kommissionen. Kommissionen videregiver sin vurdering til Gaskoordinationsgruppen.

6. For at de kompetente myndigheder og Kommissionen kan vurdere gasforsyningssikkerhedssituationen på nationalt, regionalt og EU-niveau, meddeler hver naturgasvirksomhed: a) den berørte kompetente myndighed følgende oplysninger om gasforsyningskontrakter med en grænseoverskridende dimension og en varighed på mere end et år, som den har indgået med he