1971L0250 — DA — 16.02.2005 — 004.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

►B KOMMISSIONENS FØRSTE DIREKTIV af 15. juni 1971 om fastsættelse af fællesskabsanalysemetoder til den officielle kontrol af foderstoffer (71/250/EØF) (EFT L 155, 12.7.1971, p.13)

Ændret ved:









▼B

KOMMISSIONENS FØRSTE DIREKTIV

af 15. juni 1971

om fastsættelse af fællesskabsanalysemetoder til den officielle kontrol af foderstoffer

(71/250/EØF)







KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab, under henvisning til Rådets direktiv af 20. juli 1970 om indførelse af fællesskabsprøveudtagnings- og analysemetoder for så vidt angår den officielle kontrol med foderstoffer ( 1 ), særlig artikel 2, og ud fra følgende betragtninger: ud fra følgende betragtninger: Ovennævnte direktiv bestemmer, at de officielle kontrolforanstaltninger vedrørende foderstoffer med henblik på at konstatere, om de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser foreskrevne betingelser for foderstoffers kvalitet og sammensætning overholdes, gennemføres ifølge fællesskabsprøveudtagnings- og analysemetoder; der bør hurtigst muligt fastsættes alle de nødvendige analysemetoder, og et første skridt i denne retning udgøres af fastsættelsen af metoderne til bestemmelse af blåsyre, kalcium, karbonater, råaske, aske, der er uopløselig i saltsyre, klor af klorider, sennepsolie, laktose, kalium, natrium, sukker, theobromin og urinstof, bestemmelse af alkaloider i lupiner såvel som af ureaseaktiviteten i sojaprodukter; de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra den stående komité for foderstoffer, UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:







Artikel 1

Medlemsstaterne foreskriver, at analyserne med henblik på de officielle kontrolforanstaltninger vedrørende foderstoffer for så vidt angår deres indhold af blåsyre, kalcium, karbonater, råaske, aske, der er uopløselig i saltsyre, klor af klorider, ►M3 ————— ◄ laktose, kalium, natrium, sukker ►M3 ————— ◄ og urinstof, ►M2 ————— ◄ såvel som af ureaseaktiviteten i sojaprodukter foretages efter de metoder, der er beskrevet i dette direktivs bilag.

▼M1

De almindelige bestemmelser i del 1 i bilaget gælder for analysemetoder, der vedtages i overensstemmelse med Rådets direktiv 70/373/EØF

▼M4

For så vidt angår uønskede stoffer som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/32/EF ( 2 ), herunder dioxin og dioxinlignende PCB, gælder punkt C(3) i del 1 i bilaget til dette direktiv.

▼B

Artikel 2

Medlemsstaterne sætter senest 1. juli 1972 de ved lov og administrativt fastsatte bestemmelser i kraft, som er nødvendige for at efterkomme dette direktiv. De underretter omgående Kommissionen herom.

Artikel 3

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.









BILAG

METODER TIL ANALYSE AF FODERSTOFFER

▼M1

1. ALMINDELIGE BESTEMMELSER VEDRØRENDE ANALYSEMETODER FOR FODERSTOFFER

A. KLARGØRING AF PRØVEN TIL ANALYSE

1. Formål

Den nedenfor beskrevne fremgangsmåde omhandler klargøring til analyse af slutprøver, der efter udtagning er sendt til kontrollaboratorierne i henhold til bestemmelserne i Kommissionens første direktiv 76/371/EØF af 1. marts 1976 om fastsættelse af fællesskabsmåder for udtagning af prøver til den officielle kontrol med foderstoffer ( 3 ).

Prøverne klargøres således, at de i overensstemmelse med analysemetoderne afvejede mængder er homogene og repræsentative for slutprøverne.

2. Forholdsregler

De nødvendige behandlinger udføres, så det så vidt muligt undgås at forurene prøven og ændre dens samensætning. Findeling, blanding og sigtning gennemføres så hurtigt som muligt, og således at prøven udsættes mindst muligt for luft og lys. Kværne og andre findelingsapparater med væsentlig tilbøjelighed til at frembringe varme i prøven bør ikke anvendes. Særligt varmefølsomme foderstoffer bør findeles manuelt. Der bør tillige skabes sikkerhed for, at apparaturet i sig selv ikke forurener med sporstoffer.

Kan klargøringen ikke foretages uden væsentlige ændringer af prøvens vandindhold, bestemmes vandindholdet før og efter klargøringen efter den metode, der er fastsat i afsnit 1 i bilaget til Kommissionens andet direktiv 71/393/EØF af 18. november 1971 om fællesskabsanalysemetoder til officiel kontrol af foderstoffer ( 4 ), ændret ved Kommissionens direktiv 73/47/EØF af 5. december 1972 ( 5 ).

3. Fremgangsmåde

Slutprøven blandes omhyggeligt enten mekanisk eller manuelt. Prøven deles i to lige store portioner om muligt ved findelingsmetoden. Den ene portion opbevares i en ren, tør og egnet beholder med lufttæt lukke, medens den anden portion (eller en repræsentativ del heraf på mindst 100 g) klargøres som nedenfor anført.

3.1. Foderstoffer som kan formales direkte

Medmindre andet er angivet, passeres hele prøven — om nødvendigt efter findeling — gennem en sigte med en kvadratisk maskevidde med 1 mm sider (som anbefalet i ISO R565). Unødvendig findeling skal undgås.

Bland den sigtede prøve og opbevar den i en ren, tør og egnet beholder med lufttæt lukke. Bland igen umiddelbart før afvejning til analyse.

3.2. Foderstoffer som kan formales efter tørring

Medmindre andet er angivet, tørres prøven, så den får et vandindhold på 8 til 12 pct.; i overensstemmelse med den i punkt 4.3. i metoden til bestemmelse af vandindhold anførte fortørring (jf. A2 afsnit 2), Derefter følges anvisningerne i punkt 3.1.

3.3. Flydende eller halvflydende foderstoffer

Prøven opsamles i en ren, tør og egnet beholder med luftæt lukke.

Umiddelbart før den mængde der skal anvendes til analysen, afvejes, blandes prøven omhyggeligt.

3.4. Andre foderstoffer

Prøver, der ikke kan klargøres i overensstemmelse med en af de ovennævnte fremgangsmåder, behandles på anden måde, så der skabes sikkerhed for, at de mængder, der afvejes til analyse, er homogene og repræsentative for slutprøverne.

4. Opbevaring af prøverne

Prøverne skal opbevares ved en temperatur, som ikke ændrer dens sammensætning. Prøver, der skal benyttes til analyser af vitaminer eller andre særligt lysfølsomme komponenter, må opbevares i beholdere af brunt glas.

B. KRAV TIL REAGENSER OG APPARATUR, DER ANVENDES I FORBINDELSE MED ANALYSEMETODERNE

1. Medmindre andet er angivet for analysemetoderne, skal alle reagenser være af analysekvalitet (p.a.). Ved analyse af sporstoffer udføres en blindbestemmelse. Resultatet af blindbestemmelsen er afgørende for, om der kræves yderligere rensning af reagenserne.

2. Til alle former for opløsning, fortynding, skyldning eller vaskning, der er angivet i forbindelse med analysemetoderne uden at opløsnings- eller fortyndingsmidlets art er omtalt, anvendes vand. Som generel regel gælder, at der bør anvendes demineraliseret eller destilleret vand.

3. Standardapparatur, der normalt findes på kontrollaboratorier, er ikke omtalt i forbindelse med analysemetoderne; derimod omtales de specialinstrumenter og -apparatur, der stilles særlige krav til. Instrumenter og apparatur skal være rene, især ved bestemmelse af sporstoffer.

C. ANALYSEMETODERNES GENNEMFØRELSE SAMT ANGIVELSE AF RESULTATER

1. Der er generelt fastsat én analysemetode til bestemmelse af hvert enkelt komponent i foderstoffer. Såfremt der findes flere metoder, skal den af kontrollaboratoriet anvendte metode anføres i analyserapporten.

2. Det i analyserapporten angivne resultat skal være gennemsnitsværdien af mindst to bestemmelser af tilfredsstillende repeterbarhed, som er udført på to særskilte portioner af prøven. Resultatet angives som anført i analysemetoden med et tilstrækkeligt antal betydende cifre, og korrigeres om nødvendigt til samme vandindhold, som slutprøven havde før prøveforbehandlingen.

▼M4

3. For så vidt angår uønskede stoffer som omhandlet i direktiv 2002/32/EF, herunder dioxin og dioxinlignende PCB, anses et produkt til foderbrug for ikke at overholde det fastsatte maksimumsindhold, hvis analyseresultatet skønnes at overstige maksimumsindholdet under hensyntagen til den ekspanderede måleusikkerhed og korrektion for genfinding. Den analyserede koncentration korrigeret for genfinding og den ekspanderede måleusikkerhed anvendes til at vurdere, om maksimumsindholdet overholdes. Dette gælder kun i tilfælde, hvor analysemetoden tillader vurdering af måleusikkerheden og korrektion for genfinding (hvilket f.eks. ikke er tilfældet ved mikroskopering). Analyseresultatet skal indberettes som følger (hvis den anvendte analysemetode tillader vurdering af måleusikkerhed og genfindingsprocent): a) korrigeret eller ikke korrigeret for genfinding med angivelse af indberetningsmetode og genfindingsprocent b) som »x +/- U«, hvor x er analyseresultatet og U er den ekspanderede måleusikkerhed, idet der anvendes en dækningsfaktor på 2, hvilket giver et konfidensniveau på ca. 95 %.

▼B

2. BESTEMMELSE AF BLÅSYRE

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af blåsyre, fri eller bundet i form af glukosider, i foderstoffer og navnlig i produkter af hørfrø, af maniokmel og af visse bønnearter.

2. Princip

Prøven opslemmes i vandet. Blåsyren fraspaltes ved hjælp af et udtræk af søde mandler (3.1), afdestilleres med vanddamp og opfanges i et bestemt volumen syreopløsning af sølvnitrat Det udfældede sølvcyanid frafiltreres, og overskuddet af sølvnitrat titreres ved en ammoniumthiocyanatopløsning.

3. Reagenser

3.1. Opslemning af søde mandler: findel 20 søde, afskallede mandler i 100 ml vand ved 37 til 40o C. Kontroller, at der i 10 ml af denne opslemning ikke findes blåsyre, enten ved hjælp af et stykke natriumkratpapir eller ved et blindforsøg, som angivet under 5, sidste stykke.

3.2. Natriumacetatopløsning på 10 procent neutralt over for fenolftalein.

3.3. Skumdæmpende emulsion (f.eks. silikon).

3.4. Salpetersyre, d: 1,40.

3.5. Sølvnitratopløsning: 0.02 N.

3.6. Ammoniumthiocyanatopløsning: 0.02 N.

3.7. Mættet ammonium-ferrisulfatopløsning.

3.8. Ammoniak. d: 0,958.

4. Apparatur

4.1. Varmeskab forsynet med en termostat, indstillet på 38o C.

4.2. Apparat til vanddampdestillation, forsynet med en køler med et bojet forlængelsesrør.

4.3. 1.000 ml ståkolbe med sleben prop.

4.4. Oliebad.

4.5. Burette inddelt i 1/20 ml.

5. Fremgangsmåde

Afvej 20 g af prøven med 5 mg nøjagtighed, hæld det i en 1 liters ståkolbe og tilsæt 50 ml vand samt 10 ml opslemmede søde mandler (3.1). Tilprop kolben og lad den stå seksten timer i varmeskabet i 38o C. Efter afkøling til rumtemperatur tilsættes 80 ml vand, 10 ml natriumacetatopløsning (3.2) samt en dråbe skumdæmpende emulsion (3.3).

Forbind kolben med vanddampdestillationsapparatet og anbring den i et oliebad, der forinden er bragt op på en temperatur lidt over 100o C. Der afdestilleres 200 å 300 ml væske, idet der samtidigt sendes en kraftig dampstrøm ind i kolben, og idet oliebadet forsigtigt opvarmes. Opfang destillatet i en Erlenmeyerkolbe, der anbringes beskyttet mod lys, og som indeholder 50 ml sølvnitratopløsning 0.02 N (3.5) og 1 ml salpetersyre (3.4). Sørg for, at kølerens forlængelsesrør er nedsænket i sølvnitratopløsningen.

Hæld indholdet af Erlenmeyerkolben op i en 500 ml målekolbe, fyld op med vand, rør om og filtrér. Udtag 250 ml af filtratet, tilsæt ca. 1 ml ammoniumferrisulfatopløsning (3.7) og tilbagetitrer overskuddet af sølvnitrat ved ammoniumthiocyanatopløsningen 0.02 N (3.6) fra buretten inddelt i 1/20 ml.

Udfør eventuelt et blindforsøg med anvendelse af den samme fremgangsmåde med 10 ml opslemning af søde mandler (3.1) i mangel af analyseprøve.

6. Beregning af resultaterne

Hvis blindforsøget viser et forbrug af sølvnitratopløsning 0,02 N, træk denne værdi fra analyseprøvedestillatets sølvnitratforbrug.

1 ml Ag NO3 0,02 N svarer til 0.54 mg HCN. Udtryk resultatet i procent af prøven.

7. Bemærkning

Såfremt prøven indeholder en betydelig mængde sulfider (f.eks. fra bønner), dannes der et sort bundfald af sølvsulfid, der frafiltreres sammen med bundfaldet af sølvcyanid. Dannelsen af dette bundfald medfører et forbrug af sølvnitratopløsning 0,02 N, hvis volumen skal trækkes fra det volumen, som kommer i betragtning ved beregningen af indholdet af HCN. Benyt med dette formål for øje følgende fremgangsmåde:

Behandl det frafiltrerede med 50 ml ammoniakvand (3.8) for at opløse sølvcyanidet. Vask remanensen med fortyndet ammoniak og bestem dens indhold af sølv. Omregn den fundne værdi i ml sølvnitratopløsning 0.02 N.

Prøvens indhold af HCN kan ligeledes bestemmes ved titrering af det ammoniakholdige filtrat efter tilsætning af salpetersyre.

3. BESTEMMELSE AF KALCIUM

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af total kalcium i foderstoffer.

2. Princip

Prøven foraskes, asken behandles med saltsyre og kalcium, bundfældes i form af kalciumoxalat. Efter bundfaldets opløsning i svovlsyre titreres den dannede oxalsyre med en kaliumpermanganatopløsning.

3. Reagenser

3.1. Saltsyre p.a., d: 1,14.

3.2. Salpetersyre p.a., d: 1,40.

3.3. Svovlsyre p.a., d: 1,13.

3.4. Ammoniakvand p.a., d: 0,98.

3.5. Koldmættet ammoniumoxalatopløsning p.a.

3.6. Citronsyreopløsning p.a. på 30% (p/v).

3.7. Ammoniumkloridopløsning p.a. på 5% (p/v).

3.8. Bromkresolgrøntopløsning på 0,04% (p/v).

3.9. Kaliumpermanganatopølsning 0,1 N.

4. Apparatur

4.1. Elektrisk muffelovn med termostat.

4.2. Foraskningsdigler af platin, kvarts eller porcelæn.

4.3. Glasfilterdigler, porøsitet G4.

5. Fremgangsmåde

Afvej ca. 5 g af prøven (eller mere om nødvendigt) med 1 mg nøjagtighed, forask det ved 550o C og fyld det i et 250 ml bægerglas. Tilsæt 40 ml saltsyre (3.1), 60 ml vand og nogle dråber salpetersyre (3.2). Bring det i kog og fortsæt kogningen i 30 minutter. Afkøl, hæld opløsningen op i en 250 ml-målekolbe. Efterskyl bægerglasset og fyld målekolben op med vand til stregen, homogenisér og filtrér.

Udtag med pipette, alt efter prøvens formodede kalciumindhold, en alikvot mængde, som indeholder fra 10 til 40 mg kalcium, og fyld det i et 250 ml-bægerglas. Tilsæt 1 ml citronsyreopløsning (3.6) og 5 ml ammoniumkloridopløsning (3.7). Fyld op til ca. 100 ml med vand. Bring det i kog, tilsæt 8-10 dråber bromkresolgrøntopløsning (3.8) og 30 ml varm ammoniumoxalatopløsning (3.5). Hvis der viser sig et bundfald, opløs dette ved tilsætning af nogle dråber saltsyre (3.1).

Neutralisér derefter meget langsomt med ammoniak (3.4), under stadig omrøring indtil der opnås en pH af en størrelsesorden mellem 4,4 og 4,6 (indikatorens omslag). Anbring bægerglasset i et bad med kogende vand, lad det blive deri i 30 minutter for at lade det dannede bundfald afsætte sig. Fjern bægerglasset fra vandbadet. Lad det stå i en time og filtrér derefter i en glasfilterdigel G4.

Vask bægerglasset og diglen med vand, indtil overskuddet af ammoniumoxalat er fjernet (at der ikke findes klorid i vaskevandet viser, at vaskningen har været tilstrækkelig).

Opløs bundfaldet på filtret med 50 ml varm svovlsyre (3.3). Skyl diglen med varmt vand og fyld filtratet op til ca. 100 ml. Opvarm til en temperatur af 70-80o C og titrer dråbevis med kaliumpermanganatopløsningen (3.9) indtil der fås en rosa-farvning, som holder sig i 1 minut.

6. Beregning af resultaterne

1 ml kaliumpermanganat 0,1 N svarer til 2,004 mg kalcium. Udtryk det fundne resultat i procent af prøven.

7. Bemærkninger

7.1. Gå frem på følgende måde, når det drejer sig om meget ringe kalciumindhold: Filtrer bundfaldet af kalciumoxalat gennem et askefrit filtrerpapir. Tør filtret efter vaskningen og forask det ved 550o C i en platindigel. Opløs remanensen med nogle dråber svovlsyre (3.3), inddamp til tørhed, forask på ny ved 550o C og vej. Hvis p udtrykker vægten af det fundne kalciumsulfat, er indholdet af kalcium af den udtagne alikvotte mængde = p × 0,2944.

7.2. Dersom prøven udelukkende består af mineralske stoffer, foretag opløsningen med saltsyre uden forudgående foraskning. Med hensyn til produkter såsom kalciumaluminiumfosfater, der er tungt opløselige i syrer, lav før opløsningen en alkalisk smeltning på følgende måde: Bland omhyggeligt i en platindigel prøven med en ca. fem gange større mængde af en blanding af lige store dele kaliumkarbonat og natriumkarbonat. Opvarm forsigtigt, indtil blandingen er fuldstændig smeltet; afkøl derefter og opløs med saltsyre.

7.3. Hvis prøvens indhold af magnesium er stort, gentages udfældingen af kalciumoxalat.

4. BESTEMMELSE AF KARBONATERNE

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme karbonaterne, der konventionelt udtrykkes i kalciumkarbonat, i de fleste foderstoffer. I visse tilfælde (f.eks. ferrokarbonat) må der dog anvendes en særlig metode.

2. Princip

Karbonaterne spaltes med saltsyre; den frigjorte kuldioxyd opsamles i et gradinddelt rør og dens volumen sammenlignes med det volumen, der under de samme betingelser frigøres af en bekendt mængde kalciumkarbonat p.a.

3. Reagenser

3.1. Saltsyre, d: 1,10.

3.2. Kalciumkarbonat p.a.

3.3. Svovlsyre ca. 0,1 N, farvet med metylrødt.

4. Apparatur

Apparat efter Scheibler-Dietrich (se skitse) eller tilsvarende apparat.

5. Fremgangsmåde

Vej alt efter prøvens karbonatindhold en prøve som nedenfor angivet:







0,5 g vedrørende de produkter, som indeholder 50 til 100 procent karbonater, udtrykt i kalciumkarbonat; 1 g vedrørende de produkter, som indeholder 10 til 50 procent karbonater, udtrykt i kalciumkarbonat; 2 g til 3 g vedrørende de øvrige produkter.

Anbring prøven i apparatets specialflaske (4), der er forsynet med et lille rør af brudsikkert materiale, som indeholder 10 ml saltsyre (3.1), og forbind flasken med apparatet. Drej tregangshanen (5) således at røret (1) står i forbindelse med luften udenfor. Før ved hjælp af det bevægelige rør (2), som er fyldt med farvet svovlsyre (3.3) og forbundet med det gradinddelte rør (1), væskens niveau til nulpunktet på skalaen. Drej hanen (5) således at rørene (1) og (2) kommer i forbindelse med hinanden og kontrollér nulpunktet.

Lad saltsyren (3.1) langsomt flyde hen over prøven, idet man hælder flasken (4). Udlign trykket ved at sænke røret (2). Ryst flasken (4) indtil kuldioxydudviklingen er helt ophørt.

Genopret trykket ved at føre væsken tilbage til det samme niveau i rørene (1) og (2). Aflæs efter nogle minutters forløb, når volumenet er blevet konstant.

Udfør under de samme betingelser et sammenlignende forsøg med 0,5 g kalciumkarbonat (3.2).

6. Beregning af resultaterne

Indholdet i g af karbonater, udtrykt i kalciumkarbonat, pr. hundrededele af prøven angives ved følgende formel:

hvori:

V = ml CO2 frigjort af prøven

T = ml CO2 frigjort af 0,5 g CaCO3 p.a.

P = vægten af prøven i g

7. Bemærkninger

7.1. Når prøven vejer mere end 2 g, fyld forinden 15 ml destilleret vand i flasken (4) og bland indholdet, før forsøget påbegyndes. Benyt det samme vandvolumen til det sammenlignende forsøg.

7.2. Hvis man bruger et apparat med et andet volumen end Scheibler-Dietrich's, må man afpasse analyseprøven, sammenligningsmængden og resultatberegningen herefter.

APPARAT EFTER SCHEIBLER-DIETRICH

(Mål angivet i mm)

5. BESTEMMELSE AF RÅASKE

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af råaske i foderstoffer.

2. Princip

Prøven foraskes ved 550o C; remanensen vejes.

3. Reagenser

Ammoniumnitratopløsning på 20% (p/v).

4. Apparatur

4.1. Varmeplade.

4.2. Elektrisk muffelovn med termostat.

4.3. Foraskningsdigler af platin eller platin-guld-legering (10%. Pt, 90%. Au), rektangulære (60 × 40 × 25 mm) eller runde (diameter: 60-75 mm, højde: 20-25 mm).

5. Fremgangsmåde

Afvej ca. 5 g af prøven med 1 mg nøjagtighed (2,5 g vedrørende de produkter, der har tendens til at svulme op) i en foraskningsdigel, der i forvejen er udglødet og tareret. Anbring diglen på varmepladen og opvarm progressivt, indtil stoffet forkuller. Stil diglen ind i muffelovnen, der er indstillet på 550o C ± 5o C. Lad den stå i denne temperatur, indtil der fås hvid, lysegrå eller rødlig aske, der tilsyneladende er fri for kulpartikler. Anbring diglen i en ekssikkator, lad den afkøle og vej den med det samme.

6. Beregning af resultaterne

Beregn vægten af remanensen, idet taraen trækkes fra.

Udtryk resultatet i procent af prøven.

7. Bemærkninger

7.1. Asken af de stoffer, der er vanskelige at foraske, skal underkastes en første foraskning på mindst tre timer, afkøles og tilsættes nogle dråber ammoniumnitratopløsning på 20% (dog forsigtigt for at undgå, at asken spredes eller klæber fast). Fortsæt foraskning efter tørring i et varmeskab. Gentag eventuelt operationen indtil den fuldstændige foraskning.

7.2. Ved stoffer, der ikke kan behandles efter den under 7.1. beskrevne metode, benyttes følgende fremgangsmåde: Efter en tre timers foraskning bringes asken ved hjælp af varmt vand over på et lille askefrit filter. Forask filtret og dets indhold i den oprindelige digel. Anbring filtratet i den afkølede digel, inddamp til tørhed, forask og vej.

7.3. Når det drejer sig om olier og fedtstoffer, vej nøjagtigt en prøve på ca. 25 g i en digel af passende størrelse. Forkul den ved at antænde stoffet ved hjælp af en lunte af askefrit filtrerpapir. Fugt efter forbrændingen med den mindste mængde vand, der er nødvendig. Tør og forask som angivet under 5.

6. BESTEMMELSE AF ASKE UOPLØSELIG I SALTSYRE

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme indholdet i foderstoffer af mineralske bestanddele, som er uopløselige i saltsyre. Der er fastsat to fremgangsmåder alt afhængig af prøvens art.

1.1. Fremgangsmåde A: finder anvendelse på ublandede organiske foderstoffer og på de fleste blandede foderstoffer;

1.2. Fremgangsmåde B: finder anvendelse på mineralstoffer og mineralstofblandinger såvel som på de blandede foderstoffer, hvis indhold af aske uopløselig i saltsyre, bestemt efter fremgangsmåde A, er større end 1%.

2. Princip

2.1. Fremgangsmåde A: Prøven foraskes, asken koges med saltsyre, og den uopløselige remanens frafiltreres og vejes.

2.2. Fremgangsmåde B: Prøven behandles med saltsyre. Opløsningen filtreres, remanensen foraskes, og den fundne aske behandles som under A beskrevet.

3. Reagenser

3.1. Saltsyre 3 N.

3.2. Trikloreddikesyreopløsning på 20% (p/v).

3.3. Trikloreddikesyreopløsning på 1% (p/v).

4. Apparatur

4.1. Varmeplade.

4.2. Elektrisk muffelovn med termostat.

4.3. Foraskningsdigler af platin eller af en platin-guld-legering (10% Pt, 90% Au), rektangulære (60 × 40 × 25 mm) eller runde (diameter: 60-75 mm, højde: 20-25 mm).

5. Fremgangsmåde

5.1. Fremgangsmåde A

Forask prøven efter den fremgangsmåde, der er beskrevet for bestemmelsen af råaske. Man kan også benytte den aske, der opnås ved denne bestemmelse.

Asken anbringes i et bægerglas på 250 til 400 ml med 75 ml saltsyre 3 N (3.1). Bring forsigtigt væsken i sagte kogning og fortsæt med denne i 15 minutter. Filtrér den varme opløsning gennem et askefrit filtrerpapir og vask remanensen med varmt vand, indtil den sure reaktion forsvinder. Tør filtret, der indeholder remanensen, og forask i en tareret digel ved en temperatur af mindst 550o C og højst 700o C. Afkøl i en ekssikkator og vej.

5.2. Fremgangsmåde B

Afvej 5 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og anbring den i et bægerglas til 250-400 ml. Tilsæt 25 ml vand og derefter 25 ml saltsyre 3 N (3.1), bland og vent, til opbrusningen er standset. Tilsæt yderligere 50 ml saltsyre 3 N (3.1). Vent, indtil en eventuel luftudvikling er færdig, anbring derefter bægerglasset i et kogende vandbad og lad det stå dér i 30 minutter eller mere, om nødvendigt, for fuldstændigt at hydrolysere den eventuelt forekommende stivelse.

Varmfiltrér gennem filter og vask filtret ved hjælp af 50 ml varmt vand (se bemærkning 7). Anbring filtret, der indeholder remanensen, i en foraskningsdigel; tør og forask ved en temperatur på mindst 550o C og højst 700o C. Anbring derefter asken i et bægerglas til 250-400 ml med 75 ml saltsyre 3 N (3.1); fortsæt som angivet under 5.1, andet stykke.

6. Beregning af resultaterne

Beregn vægten af remanensen, idet taraen trækkes fra. Udtryk resultatet i procent af prøven.

7. Bemærkning

Hvis filtreringen viser sig vanskelig, gentag bestemmelsen, idet de 50 ml saltsyre 3 N erstattes med 50 ml trikloreddikesyreopløsning på 20% (3.2), og idet filtret vaskes med en varm trikloreddikesyreopløsning på 1% (3.3).

7. BESTEMMELSE AF KLOR AF KLORIDER

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme klor af vandopløselige klorider, der konventionelt udtrykkes i natriumklorid. Den kan anvendes på alle foderstoffer.

2. Princip

Kloriderne opløses i vand. Dersom produktet indeholder organiske stoffer, foretages en klaring. Opløsningen gøres sur ved tilsætning af lidt salpetersyre, og kloriderne bundfældes i form af sølvklorid ved hjælp af en sølvnitratopløsning. Overskuddet af sølvnitrat titreres ved en ammoniumthiocyanatopløsning efter Volhards metode.

3. Reagenser

3.1. Ammoniumthiocyanatopløsning 0,1 N.

3.2. Sølvnitratopløsning 0,1 N.

3.3. Mættet ammonium-ferrisulfatopløsning.

3.4. Salpetersyre, d: 1,38.

3.5. Diæthylæter p.a.

3.6. Acetone p.a.

3.7. Carrez-opløsning I: Opløs i vand 24 g zinkacetat, Zn (CH3COO)2 ·2 H2O og 3 g iseddike. Fyld op til 100 ml med vand.

3.8. Carrez-opløsning II: Opløs i vand 10,6 g kaliumferrocyanid, K4 Fe(CN)6 ·3 H2O. Fyld op til 100 ml med vand.

3.9. Aktivt kul p.a., kloridfrit og ikke-kloridadsorberende.

4. Apparatur

Mekanisk rysteapparat: ca. 35-40 omdrejninger i minuttet.

5. Fremgangsmåde

5.1. Forberedelse af opløsningen

Forbered, alt efter prøvens art, en opløsning som angivet under 5.1.1., 5.1.2 eller 5.1.3.

Udfør til sammenligning et blindforsøg uden analyseprøve.

5.1.1. Prøver uden organisk stof

Afvej en analyseprøve med 1 mg nøjagtighed (ikke mere end 10 g), der ikke indeholder mere end 3 g klor i form af klorider, og anbring den i en 500 ml-målekolbe med 400 ml vand på ca. 20o C. Bland igennem 30 minutter i rysteapparatet, fyld op til stregen, homogenisér og filtrér.

5.1.2. Prøver, der indeholder organiske stoffer, med undtagelse af de under 5.1.3. anførte

Afvej ca. 5 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og anbring den med 1 g aktivt kul i en 500 ml-målekolbe. Tilsæt 400 ml vand på ca. 20o C og 5 ml Carrez-opløsning I (3.7), ryst og tilsæt derefter 5 ml Carrez-opløsning II (3.8). Bland igennem 30 minutter i rysteapparatet, fyld op til stregen, homogenisér og filtrér.

5.1.3. Bagt foder, horfrokager og horfroskrå, produkter med et stort indhold af horfroskrå og andre produkter med et stort indhold af planteslim eller af kolloidale stoffer (f.eks. forklistret stivelse)

Forbered opløsningen som angivet under 5.1.2, men filtrér ikke. Dekantér (om nødvendigt centrifugér), udtag med pipette 100 ml af den øverste fase og fyld dette i en 200 ml-målekolbe. Bland med acetone (3.6) og fyld op til stregen med denne opløsningsvæske, homogenisér og filtrér.

5.2. Titrering

Påfyld med pipette en Erlenmeyerkolbe 25-100 ml af filtratet (alt efter det formodede klorindhold), der er opnået efter 5.1.1, 5.1.2 eller 5.1.3. Den alikvotte mængde må ikke indeholde mere end 150 mg klor (Cl). Fortynd om nødvendigt med vand op til mindst 50 ml, tilsæt 5 ml salpetersyre (3.4), 20 ml mættet ammonium-ferrisulfatopløsning (3.3) og 2 dråber ammoniumthiocyanatopløsning (3.1), der påfyldes ved hjælp af en burette, som er fyldt til nulpunktstregen. Påfyld dernæst ved hjælp af en burette sølvnitratopløsningen (3.2), således at der opnås et overskud på 5 ml. Tilsæt 5 ml diæthylæter (3.5) og ryst kraftigt for at sikre fuldstændig udfældning.

Titrér overskuddet af sølvnitrat med ammoniumthiocyanatopløsning (3.1), indtil omslaget til den brun-røde farve har holdt sig i et minut.

6. Beregning af resultaterne

Mængden af klor (p), udtrykt i natriumklorid, som er til stede i det volumen filtrat, der er udtaget til titrering, beregnes efter følgende formel:

hvori: V1 = tilsatte ml sølvnitratopløsning 0,1 N.

V2 = ml ammoniumthiocyanatopløsning 0,1 N, forbrugt ved titreringen.

Hvis blindforsøget viser et forbrug af sølvnitratopløsning 0,1 N, træk denne værdi fra volumenet (V1 − V2).

Udtryk resultatet i procent af prøven.

7. Bemærkninger

7.1. Titreringen kan også foregå ved potentiometri.

7.2. Ved meget fedtholdige produkter foretages der en forudgående affedtning med diæthylæter eller petroleumsæter.

7.3. Ved fiskemel kan titreringen finde sted efter Mohr-metoden.

▼M3 —————

▼B

9. BESTEMMELSE AF LAKTOSE

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af laktose i foderstoffer, som indeholder mere end 0,5% heraf.

2. Princip

Sukkeret opløses i vand. Opløsningen underkastes en gæring med Saccharomyces cerevisiae, som ikke angriber laktosen. Efter klaring og filtrering bestemmes filtratets laktose indhold ved Luff-Schoorlmetoden.

3. Reagenser

3.1. Sacchoromyces cerevisiae-suspension: Opslem 25 g frisk gær i 100 ml vand. Suspensionen kan holde sig højst en uge i køleskab.

3.2. Carrez-opløsning I: Opløs i vand 24 g zinkacetat Zn (CH3COO)2 ·2 H2O og 3 g iseddike. Fyld op til 100 ml med vand.

3.3. Carrez-opløsning II: Opløs i vand 10,6 g kaliumferrocyanid K4 Fe(CN6) ·3 H2O. Fyld op til 100 ml med vand.

3.4. Reagens efter Luff-Schoorl: Hæld under forsigtig omrystning citronsyreopløsningen (3.4.2) i natriumkarbonatopløsningen (3.4.3). Tilsæt derefter kobbersulfatopløsningen (3.4.1) og fyld op til 1 liter med vand. Lad den stå natten over og filtrér. Kontroller normaliteten af den således fremstillede reagens (Cu 0,1 N; Na2CO3 2 N). Opløsningens pH-værdi skal være ca. 9,4. 3.4.1. Kobbersulfatopløsning: Opløs 25 g kobbersulfat p.a., Cu SO4 ·5 H2O, fri for jern, i 100 ml vand. 3.4.2. Citronsyreopløsning: Opløs 50 g citronsyre p.a., C6H8O7 ·H2O i 50 ml vand. 3.4.3. Natriumkarbonatopløsning: Opløs 143,8 g vandfri natriumkarbonat p.a. i ca. 300 ml varmt vand. Lad afkøle.

3.5. Pimpstengranulater udkogt i saltsyre, vasket med vand og tørret.

3.6. Kaliumjodidopløsning på 30% (p/v).

3.7. Svovlsyre 6 N.

3.8. Natriumthiosulfatopløsning 0,1 N.

3.9. Stivelsesopløsning: Kom en blanding af 5 g opløselig stivelse i 30 ml vand ned i 1 liter kogende vand. Lad koge i tre minutter, lad afkøle og tilsæt eventuelt 10 mg merkurijodid som konserveringsmiddel.

4. Apparatur

Vandbad forsynet med en termostat, indstillet til 38-40o C.

5. Fremgangsmåde

Afvej 1 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og anbring denne analyseprøve i en 100 ml-målekolbe. Tilsæt 25-30 ml vand. Anbring kolben i 30 minutter i et kogende vandbad og afkøl derefter til ca. 35o C. Tilsæt 5 ml gærsuspension (3.1) og homogenisér. Lad kolben stå i to timer i et vandbad ved en temperatur på 38-40o C. Afkøl derpå til ca. 20o C.

Tilsæt 2,5 ml Carrez-opløsning I (3.2) og ryst blandingen i 30 sekunder; tilsæt dernæst 2,5 ml Carrez-opløsning II (3.3) og ryst påny i 30 sekunder. Fyld op til 100 ml med vand, bland og filtrér. Udtag med pipette en mængde filtrat, der ikke overstiget 25 ml, og som så vidt muligt indeholder 40-80 mg laktose, og fyld det på en 300 ml-Erlenmeyerkolbe. Om nødvendigt kan der fyldes op til 25 ml med vand.

Foretag på samme måde et blindforsøg med 5 ml gærsuspension (3.1).

Bestem som følger laktoseindholdet efter Luff-Schoorl: Tilsæt nøjagtigt 25 ml af reagensen efter Luff-Schoorl (3.4) og to pimpstengranulater (3.5). Opvarm under omrystning med hånden over en fri flamme af middelhøjde og bring væsken i kog på ca. 2 minutter. Anbring umiddelbart derefter Erlenmeyerkolben på et asbesttrådnet med et hul af ca. 6 cm's diameter, og hvorunder man i forvejen har tændt en flamme. Denne er afpasset således, at alene Erlenmeyerkolbens bund opvarmes. Forbind dernæst kolben med en tilbagestrømningskøler. Fra dette øjeblik lader man væsken koge i nøjagtigt 10 minutter. Afkøl umiddelbart derefter i koldt vand og titrér ca. fem minutter senere som følger:

Tilsæt 10 ml kaliumjodidopløsning (3.6) og straks efter, men forsigtigt (på grund af risikoen for dannelse af skum i stor mængde) 25 ml svovlsyre 6 N (3.7). Titrér så med natriumthiosulfatopløsningen 0,1 N (3.8), indtil der viser sig en matgul farve, tilsæt stivelse (3.9) som indikator og gør titreringen færdig.

Foretag den samme titrering i en nøjagtigt udmålt blanding af 25 ml reagens efter Luff-Schoorl (3.4) og 25 ml vand, efter at have tilsat 10 ml kaliumjodidopløsning (3.6) og 25 ml svovlsyre 6 N (3.7), uden forudgående opvarmning.

6. Beregning af resultaterne

Beregn ved hjælp af nedenstående tabel den mængde laktose i mg, der svarer til forskellen mellem resultaterne af de to titreringer, udtrykt i ml natriumthiosulfatopløsning 0,1 N.

Udtryk resultatet, der svarer til indholdet af vandfri laktose, i procent af prøven.

7. Bemærkning

Med hensyn til de produkter, der indeholder mere end 40% gæringsdygtigt sukker, skal der benyttes mere end 5 ml gærsuspension (3.1).







Tabel over værdierne for 25 ml reagens efter Luff-Schoorl ml Na2S2O3 0,1 N, to minutters opvarmning, 10 minutters kogning Na2S2O3 0.1 N Glukose, fruktose inverteret sukker C6H12O6 Laktose C12H22O11 Maltose C12H22O11 Na2S2O3 0.1 N ml mg forskel mg forskel mg forskel ml 1 2,4 2,4 3,6 3,7 3,9 3,9 1 2 4,8 2,4 7,3 3,7 7,8 3,9 2 3 7,2 2,5 11,0 3,7 11,7 3,9 3 4 9,7 2,5 14,7 3,7 15,6 4,0 4 5 12,2 2,5 18,4 3,7 19,6 3,9 5 6 14,7 2,5 22,1 3,7 23,5 4,0 6 7 17,2 2,6 25,8 3,7 27,5 4,0 7 8 19,8 2,6 29,5 3,7 31,5 4,0 8 9 22,4 2,6 33,2 3,8 35,5 4,0 9 10 25,0 2,6 37,0 3,8 39,5 4,0 10 11 27,6 2,7 40,8 3,8 43,5 4,0 11 12 30,3 2,7 44,6 3,8 47,5 4,1 12 13 33,0 2,7 48,4 3,8 51,6 4,1 13 14 35,7 2,8 52,2 3,8 55,7 4,1 14 15 38,5 2,8 56,0 3,9 59,8 4,1 15 16 41,3 2,9 59,9 3,9 63,9 4,1 16 17 44,2 2,9 63,8 3,9 68,0 4,2 17 18 47,1 2,9 67,7 4,0 72,2 4,3 18 19 50,0 3,0 71,7 4,0 76,5 4,4 19 20 53,0 3,0 75,7 4,1 80,9 4,5 20 21 56,0 3,1 79,8 4,1 85,4 4,6 21 22 59,1 3,1 83,9 4,1 90,0 4,6 22 23 62,2 88,0 94,6 23

10. BESTEMMELSE AF KALIUM

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af kalium i foderstoffer.

2. Princip

Prøven foraskes og asken bringes til opløsning i saltsyre. Opløsningens indhold af kalium bestemmes ved flammefotometri under tilsætning af cæsiumklorid og af aluminiumnitrat. Tilsætningen af disse substanser forhindrer i vidt omfang interferensen af forstyrrende faktorer.

3. Reagenser

3.1. Saltsyre p.a., d: 1,12.

3.2. Cæsiumklorid, p.a.

3.3. Aluminiumnitrat, A1 (NO3)3 ·9 H2O, kemisk rent.

3.4. Kaliumklorid, p.a., vandfrit.

3.5. Stødpudeopløsning: Opløs i vand 50 g cæsiumklorid (3.2) og 250 g aluminiumnitrat (3.3), fyld op til 1 liter med vand og homogenisér. Opbevar opløsningen i plastikflasker.

3.6. Kalium-standardopløsning: Opløs i vand 1,907 g kaliumklorid (3.4), idet der tilsættes 5 ml saltsyre (3.1); fyld op til 1 liter med vand og homogenisér. Opbevar opløsningen i plastikflasker. 1 ml af denne opløsning indeholder 1,00 mg kalium.

4. Apparatur

4.1. Foraskningsdigler af platin, kvarts eller porcelæn, eventuelt forsynet med låg.

4.2. Elektrisk muffelovn med termostat.

4.3. Flammefotometer.

5. Fremgangsmåde

5.1. Analyse af prøven

Afvej 10 g af prøven med 10 mg nøjagtighed i en foraskningsdigel og forask substansen ved 450o C i tre timer. Efter afkøling overføres foraskningsresten kvantitativt ved hjælp af 250-300 ml vand, derefter med 50 ml saltsyre (3.1). i en 500 ml-målekolbe. Efter at en eventuel kuldioxydudvikling er ophørt, opvarmes opløsningen og opbevares i to timer ved en temperatur på ca. 90o C, idet den omrystes fra tid til anden. Lad den afkøle til rumtemperatur, fyld den op til stregen med vand, omryst den og filtrér. Påfyld en 100 ml-målekolbe en alikvot del af filtratet, som indeholder højst 1,0 mg kalium, tilsæt 10,0 ml stødpudeopløsning (3.5), fyld op til stregen med vand og homogenisér. Ved højere kaliumindhold må analyseopløsningen fortyndes i passende forhold, før der tilsættes stødpudeopløsning. Følgende tabel anføres til orientering vedrørende en analyseprøve på ca. 10 g:







Prøvens formodede kaliumindhold (% K) Fortyndingsforhold Opløningens alikvotte del i ml indtil 0,1 — 50 0,1 til 0,5 — 10 0,5 til 1,0 — 5 1,0 til 5,0 1: 10 10 5,0 til 10,0 1: 10 5 10,0 til 20,0 1: 20 5

Udfør målingen ved flammefotometri ved en bølgelængde på 763 nm.

Beregn resultatet ved hjælp af standardkurven.

5.2. Standardkurven

Påfyld en 250 ml-målekolbe nøjagtigt 10 ml af standardopløsningen (3.6), fyld op til stregen med vand og homogenisér. Påfyld med pipette 100 ml-målekolber 5, 10, 15, 20 og 25 ml af denne opløsning, svarende henholdsvis til kaliummængder på 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 og 1,0 mg. Suppler rækken med en kontrolkolbe uden standardopløsning. I hver kolbe tilsættes 10,0 ml stødpudeopløsning (3.5); der fyldes op til stregen med vand, og der homogeniseres. Udfør de under 5.1 angivne målinger. Indstillingskurvens forløb er i almindelighed lineær indtil en koncentration af 1 mg kalium i 100 ml opløsning.

6. Beregning af resultaterne

Udtryk resultatet i procent af prøven.

7. Bemærkning

Tilsætningen af stødpudeopløsning (3.5) for at forhindre interferens af forstyrrende faktorer er ikke altid nødvendig.

11. BESTEMMELSE AF NATRIUM

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af natrium i foderstoffer.

2. Princip

Prøven foraskes, og asken bringes til opløsning i saltsyre. Opløsningens indhold af natrium bestemmes ved flammefotometri under tilsætning af cæsiumklorid og af aluminiumnitrat. Tilsætningen af disse substanser forhindrer i vidt omfang interferensen af forstyrrende faktorer.

3. Reagenser

3.1. Saltsyre p.a., d: 1,12.

3.2. Cæsiumklorid, p.a.

3.3. Aluminiumnitrat, Al (NO3)3 ·9 H2O, kemisk rent.

3.4. Natriumklorid, p.a., vandfrit.

3.5. Stødpudeopløsning: Opløs i vand 50 g cæsiumklorid (3.2) og 250 g aluminiumnitrat (3.3), fyld op til 1 liter med vand og homogeniser. Opbevar opløsningen i plastikflasker.

3.6. Natrium-standardopløsning: Opløs i vand 2,542 g natriumklorid (3.4), idet der tilsættes 5 ml saltsyre (3.1); fyld op til 1 liter med vand og homogenisér. Opbevar opløsningen i plastikflasker. 1 ml af denne opløsning indeholder 1,00 mg natrium.

4. Apparatur

4.1. Foraskningsdigler af platin, kvarts eller porcelæn, eventuelt forsynet med låg.

4.2. Elektrisk muffelovn med termostat.

4.3. Flammefotometer.

5. Fremgangsmåde

5.1. Analyse af prøven

Afvej 10 g af prøven med 10 mg nøjagtighed i en foraskningsdigel og forask substansen ved 450o C i tre timer. Undgå overophedning (antændelse). Efter afkøling overføres foraskningsresten kvantitativt ved hjælp af 250-300 ml vand, derefter af 50 ml saltsyre (3.1), i en 500 ml-målekolbe. Efter at en eventuel kuldioxydudvikling er ophørt, opvarmes opløsningen og opbevares i to timer ved en temperatur på ca. 90o C, idet den omrystes fra tid til anden. Lad den afkøle til rumtemperatur, fyld den op til stregen med vand, omryst den og filtrér. Påfyld en 100 ml-målekolbe en alikvot del af filtratet, som indeholder højst 1,0 mg natrium, tilsæt 10,0 ml stødpudeopløsning (3.5), fyld op til stregen med vand og homogenisér. Ved højere natriumindhold må analyseopløsningen fortyndes i passende forhold, før der tilsættes stødpudeopløsning. Følgende tabel anføres til orientering vedrørende en analyseprøve på ca. 10 g:







Prøvens formodede natriumindhold (% Na) Fortyndingsforhold Oplosningens alikvotte del i ml indtil 0,1 — 50 0,1 til 0,5 — 10 0,5 til 1,0 — 5 1,0 til 5,0 1: 10 10 5,0til 10,0 1: 10 5 10,0 til 20,0 1: 20 5

Udfør målingen ved flammefotometri ved en bølgelængde på 589 nm.

Beregn resultatet ved hjælp af standardkurven.

5.2. Standardkurven

Påfyld en 250 ml-målekolbe nøjagtigt 10 ml af standardopløsningen (3.6), fyld op til stregen med vand og homogenisér. Påfyld med pipette 100 ml-målekolbe 5, 10, 15, 20 og 25 ml af denne opløsning, svarende henholdsvis til natriummængder på 0,2, 0,4, 0,6, 0,8 og 1,0 mg. Supplér rækken med en kontrolkolbe uden standardopløsning. I hver kolbe tilsættes 10,0 ml stødpudeopløsning (3.5); der fyldes op til stregen med vand, og der homogeniseres. Udfør de under 5.1 angivne målinger. Standardkurvens forløb er i almindelighed lineær indtil en koncentration af 1 mg natrium i 100 ml opløsning.

6. Beregning af resultaterne

Udtryk resultatet i procent af prøven.

7. Bemærkninger

7.1. Vedrørende de produkter, hvis indhold af natrium er større end 4%, er det at foretrække at foraske substansen igennem to timer i en digel forsynet med et låg. Tilsæt efter afkøling vand, opslem remanensen ved omrøring med en platintråd, tør og forask på ny igennen to timer i diglen med låg.

7.2. Hvis produktet udelukkende består af mineralstoffer, opløses prøven uden forudgående foraskning.

12. BESTEMMELSE AF SUKKER

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme reducerende sukker og totalsukker efter invertering, udtrykt i glukose eller ved omregning med faktoren 0,95 i sakkarose. Metoden finder anvendelse på foderblandinger. Der er fastsat særlige metoder for andre foderstoffer. Eventuelt må laktosen bestemmes særskilt, og der må tages hensyn hertil ved beregningen af resultaterne.

2. Princip

Sukkeret opløses i fortyndet ætanol; opløsningen klares ved hjælp af Carrez-reagenserne I og II. Efter afdampning af ætanol foretages bestemmelserne før og efter inverteringen efter Luff-Schoorlmetoden.

3. Reagenser

3.1. Ætanol 40% (v/v), d: 0,948 ved 20o C, indstillet på fenolftaleins omslagspunkt.

3.2. Carrez-opløsning I: Opløs i vand 24 g zinkacetat Zn (CH3COO)2 ·2 H2O og 3 g iseddike. Fyld op til 100 ml med vand.

3.3. Carrez-opløsning II: Opløs i vand 10,6 g kaliumferrocyanid, K4 Fe (CN6) ·3 H2O. Fyld op til 100 ml med vand.

3.4. Metylorangeopløsning 0,1 % (p/v).

3.5. Saltsyre 4 N.

3.6. Saltsyre 0,1 N.

3.7. Natriumhydroxydopløsning 0,1 N.

3.8. Reagens efter Luff-Schoorl: Hæld under forsigtig omrystning citronsyreopløsningen (3.8.2) i natriumkarbonatopløsningen (3.8.3). Tilsæt derefter kobbersulfatopløsningen (3.8.1) og fyld op til 1 liter med vand. Lad den stå natten over og filtrér. Kontroller normaliteten af den således opnåede reagens (Cu 0,1 N; Na2CO3 2 N). Opløsningens pH-værdi skal være ca. 9,4. 3.8.1. Kobbersulfatopløsning: Opløs 25 g kobbersulfat p.a., CuSO4 ·5 H2O, frit for jern i 100 ml vand. 3.8.2. Citronsyreopløsning: Opløs 50 g citronsyre p.a., C6H8O7 ·H2O, i 50 ml vand. 3.8.3. Natriumkarbonatopløsning: Opløs 143,8 g vandfrit natriumkarbonat p.a. i ca. 300 ml varmt vand. Lad afkøle.

3.9. Natriumthiosulfatopløsning 0,1 N.

3.10. Stivelsesopløsning: 5 g opløselig stivelse tilsættes 30 ml vand og opblandes i 1 liter kogende vand. Der koges i tre minutter, lad afkøle og tilsæt eventuelt 10 mg merkurijodid som konserveringsmiddel.

3.11. Svovlsyre 6 N.

3.12. Kaliumjodidopløsning på 30% (p/v).

3.13. Pimpstengranulater udkogt i saltsyre, vasket med vand og tørret.

3.14. Isopentanol.

4. Apparatur

Mekanisk rysteapparat: ca. 35-40 omdrejninger i minuttet.

5. Fremgangsmåde

5.1. Oplosning

Afvej 2,5 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og kom den i en 250 ml-målekolbe. Tilsæt 200 ml ætanol (3.1) og bland i 1 time i rysteapparatet. Tilsæt 5 ml af Carrez-opløsningen I (3.2) og omryst i et minut. Tilsæt derefter 5 ml Carrez-opløsning II (3.3) og omryst på ny i et minut. Fyld op til stregen med ætanol (3.1), homogenisér og filtrér. Udtag 200 ml af filtratet og inddamp til ca. halvdelen af volumenet, hvorved størstedelen af ætanolen fordamper. Overfør kvantitativt fordampningsresten ved hjælp af varmt vand i en 200 ml-målekolbe, afkøl, fyld op til stregen med vand, homogenisér, og, om nødvendigt, filtrér. Denne opløsning benyttes til bestemmelsen af reducerende sukker samt, efter invertering, til bestemmelsen af totalsukker.

5.2. Bestemmelse af reducerende sukker

Udtag med pipette en mængde opløsning, der ikke overstiger 25 ml, og som indeholder under 60 mg reducerende sukker, udtrykt i glukose. Fyld om nødvendigt op til 25 ml med destilleret vand og bestem indholdet af reducerende sukker efter Luff-Schoorl. Resultatet udtrykkes i procent glukose.

5.3. Bestemmelse af totalsukker efter invertering

Udtag med pipette 50 ml opløsning, der hældes i en 100 ml-målekolbe. Tilsæt nogle dråber metylorangeopløsning (3.4) og derpå, forsigtigt og under stadig omrystning, saltsyre 4 N (3.5) indtil et tydeligt omslag til rødt. Tilsæt 15 ml saltsyre 0,1 N (3.6), anbring kolben i et vandbad i stærk kogning og lad den stå der i 30 minutter. Afkøl hurtigt til ca. 20o C og tilsæt 15 ml natriumhydroxydopløsning 0,1 N (3.7). Fyld op til 100 ml med vand og homogenisér. Udtag en mængde, der ikke overstiger 25 ml, og som indeholder mindre end 60 mg reducerende sukker, udtrykt i glukose. Fyld om nødvendigt op til 25 ml med destilleret vand og bestem indholdet af reducerende sukker efter Luff-Schoorl. Resultatet udtrykkes i procent glukose eller ved at multiplicere med faktoren 0,95 i sakkarose.

5.4. Titrering efter Luff-Schoorl

Udtag med pipette 25 ml af reagensen efter Luff-Schoorl (3.8) og hæld dem i en 300 ml-Erlenmeyerkolbe; tilsæt 25 ml, der skal udmåles nøjagtigt, af den klarede sukkeropløsning. Tilsæt to pimpstengranulater (3.13), opvarm under omrystning med hånden over fri flamme af middelhøjde og bring væsken i kog på ca. to minutter. Anbring umiddelbart derefter Erlenmeyerkolben på et metaltrådsdug, som er forsynet med et asbesttrådnet med et hul af ca. 6 cm's diameter, og hvorunder man i forvejen har tændt en flamme. Denne er afpasset således, at alene Erlenmeyerkolbens bund opvarmes. Forbind dernæst kolben med en tilbagestrømningskøler. Fra dette øjeblik lader man væsken koge i nøjagtigt ti minutter. Afkøl umiddelbart derefter i koldt vand og titrér ca. fem minutter senere som følger:

Tilsæt 10 ml kaliumjodidopløsning (3.12) og straks efter, men forsigtigt (på grund af risikoen for dannelse af skum i stor mængde) 25 ml svovlsyre 6 N (3.11). Titrer så med natriumthiosulfatopløsningen 0,1 N (3.9), indtil der viser sig en matgul farve, tilsæt stivelse (3.10) som indikator og gør titreringen færdig.

Foretag den samme titrering i en nøjagtigt udmålt blanding af 25 ml reagens efter Luff-Schoorl (3.8) og 25 ml vand, efter at have tilsat 10 ml kaliumjodidopløsning (3.12) og 25 ml svovlsyre 6 N (3.11), uden dog at bringe det i kog.

6. Beregning af resultaterne

Beregn ved hjælp af tabellen den mængde glukose i mg, der svarer til forskellen mellem resultaterne af de to titreringer, udtrykt i ml natriumthiosulfatopløsning 0,1 N.

Udtryk resultatet i procent af prøven.

7. Specielle fremgangsmåder

7.1. Vej ved meget melasseholdige foderstoffer og andre lidet homogene foderstoffer 20 g og anbring dem i en 1 liter-målekolbe med 500 ml vand. Bland i en time i rysteapparatet. Klar ved hjælp af Carrez-reagenserne I (3.2) og II (3.3), som beskrevet under 5.1, idet der dog benyttes en fire gange større mængde af hver reagens. Fyld op til stregen med 80%'s ætanol (v/v). Homogeniser og filtrer. Afdamp ætanolen som beskrevet ved 5.1. Hvis der ikke findes dekstrineret stivelse, fyld op med destilleret vand.

7.2. Ved melasse og ublandede foderstoffer, der er sukkerrige, men praktisk talt stivelsesfri (johannesbrød, tørrede sukkerroesnitter, o.s.v.) vejes 5 g, der kommes i en 250 ml-målekolbe, hvorefter der tilsættes 200 ml destilleret vand og blandes i en time eller mere, om nødvendigt, i rysteapparatet. Klar dernæst ved hjælp af Carrez-reagenserne I (3.2) og II (3.3), som beskrevet under 5.1. Fyld op til stregen med vand, homogenisér og filtrér. Benyt ved bestemmelsen af totalsukker fremgangsmåden, som er beskrevet under 5.3.

8. Bemærkninger

8.1. Det anbefales at tilsætte ca. 1 ml isopentanol (3.14) (uden hensyntagen til volumenet), før kogning med Luff-Schoorl-reagensen for at undgå skumdannelse.

8.2. Forskellen mellem indholdet af totalsukker efter invertering, udtrykt i glukose, og indholdet af reducerende sukker, udtrykt i glukose, giver, multipliceret med 0,95, procentindholdet af sakkarose.

8.3. For at bestemme indholdet af reducerende sukker, med undtagelse af laktose, kan der anvendes to metoder: 8.3.1. For at foretage en omtrentlig beregning multiplicerer man med 0,675 det ved en separat bestemmelse konstaterede indhold af laktose, og man trækker det fundne resultat fra indholdet af reducerende sukker. 8.3.2. For at foretage en præcis beregning af det reducerende sukker, med undtagelse af laktosen, er det nødvendigt at lægge den samme analyseprøve til grund ved de to definitive bestemmelser. Den ene analyse udføres på en del af opløsningen, der opnås efter 5.1, den anden på en del af opløsningen, der opnås ved bestemmelsen af laktose efter den hertil fastlagte metode (efter gæring af de andre sukkerarter og afklaring). I begge tilfælde bestemmes det tilstedeværende indhold af sukker efter Luff-Schoorl-metoden og beregnes i mg glukose. De to værdier trækkes fra hinanden, og forskellen udtrykkes i procent af prøven. Eksempel De to udtagne volumener svarer for hver bestemmelse til en analyseprøve på 250 mg. I det første tilfælde forbruges der 17 ml natriumthiosulfatopløsning 0,1 N, hvad der svarer til 44,2 mg glukose; i det andet tilfælde forbruges der 11 ml, hvad der svarer til 27,6 mg glukose. Forskellen andrager 16,6 mg glukose. Indholdet af reducerende sukker (uden laktose) beregnet som glukose er altså:



Tabel over værdierne for 25 ml reagens efter Luff-Schoorl ml Na2S2O3 0,1 N, to minutters opvarmning, ti minutters kogning Na2S2O3 0,1 N Glukose, fruktose, inverteret sukker C6H12O6 Laktose C12H22O11 Maltose C12H22O11 Na2S2O3 0,1 N ml mg forskel mg forskel mg forskel ml 1 2,4 2,4 3,6 3,7 3,9 3,9 1 2 4,8 2,4 7,3 3,7 7,8 3,9 2 3 7,2 2,5 11,0 3,7 11,7 3,9 3 4 9,7 2,5 14,7 3,7 15,6 4,0 4 5 12,2 2,5 18,4 3,7 19,6 3,9 5 6 14,7 2,5 22,1 3,7 23,5 4,0 6 7 17,2 2,6 25,8 3,7 27,5 4,0 7 8 19,8 2,6 29,5 3,7 31,5 4,0 8 9 22,4 2,6 33,2 3,8 35,5 4,0 9 10 25,0 2,6 37,0 3,8 39,5 4,0 10 11 27,6 2,7 40,8 3,8 43,5 4,0 11 12 30,3 2,7 44,6 3,8 47,5 4,1 12 13 33,0 2,7 48,4 3,8 51,6 4,1 13 14 35,7 2,8 52,2 3,8 55,7 4,1 14 15 38,5 2,8 56,0 3,9 59,8 4,1 15 16 41,3 2,9 59,9 3,9 63,9 4,1 16 17 44,2 2,9 63,8 3,9 68,0 4,2 17 18 47,1 2,9 67,7 4,0 72,2 4,3 18 19 50,0 3,0 71,7 4,0 76,5 4,4 19 20 53,0 3,0 75,7 4,1 80,9 4,5 20 21 56,0 3,1 79,8 4,1 85,4 4,6 21 22 59,1 3,1 83,9 4,1 90,0 4,6 22 23 62,2 88,0 94,6 23

▼M3 —————

▼B

14. BESTEMMELSE AF URINSTOF

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme indholdet af urinstof i foderstoffer.

2. Princip

Prøven opslemmes i vand under tilsætning af et klaringsmiddel. Suspensionen filtreres. Filtratets indhold af urinstof bestemmes, efter tilsætning af 4-dimetylaminobenzaldehyd (4-DMAB), ved måling af ekstinktionen ved en bølgelængde af 420 nm.

3. Reagenser

3.1. 4-dimetylaminobenzaldehydopløsning: Opløs 1,6 g og 4-DMAB i 100 ml 96%'s ætanol p.a. og tilsæt 10 ml saltsyre p.a. (D: 1,19). Denne reagens kan højst holde sig i to uger.

3.2. Carrez-opløsning I: Opløs i vand 24 g zinkacetat, Zn (CH3COO)2 ·2 H2O og 3 g iseddike. Fyld op til 100 ml med vand.

3.3. Carrez-opløsning II: Opløs i vand 10,6 g kaliumferrocyanid, K4 Fe (CN)6 ·3 H2O. Fyld op til 100 ml med vand.

3.4. Aktivt kul p.a., der ikke adsorberer urinstoffet (skal kontrolleres).

3.5. 0,1%'s urinstofopløsning p.a. (p/v).

4. Apparatur

4.1. Mekanisk rysteapparat: ca. 35-40 omdrejninger i minuttet.

4.2. Reagensglas: 160 × 16 mm, med slebne propper.

4.3. Spektrofotometer.

5. Fremgangsmåde

5.1. Analyse af prøven

Afvej 2 g af prøven med 1 mg nøjagtighed og anbring dem med 1 g aktivt kul (3.4) i en 500 ml-målekolbe. Tilsæt 400 ml vand og 5 ml af Carrez-opløsningerne I (3.2) og II (3.3). Bland væsken i 30 minutter i rysteapparatet. Fyld op til stregen med vand, omryst og filtrér.

Udtag med pipette 5 ml af de klare og farveløse filtrater, hæld dem i reagensglassene med sleben prop, tilsæt 5 ml 4-DMAB-opløsning (3.1) og bland. Anbring glassene i et vandbad ved 20o C. Mål efter 15 minutter ekstinktionen i prøveopløsningen i spektrofotometret ved 420 nm i sammenligning med reagensernes blindforsøgopløsning.

5.2. Indstillingskurve

Udtag volumener på 1, 2, 4, 5 og 10 ml af urinstofopløsningen (3.5), hæld dem i 100 ml-målekolber og fyld op til stregen med vand. Udtag 5 ml af hver opløsning, tilsæt hver af dem 5 ml 4-DMAB-opløsning (3.1), homogenisér og mål ekstinktionen, som angivet ovenfor, ved sammenligning med en kontrolopløsning, som indeholder 5 ml 4-DMAB og 5 ml vand, men uden urinstof. Tegn standardkurven.

6. Beregning af resultaterne

Bestem mængden af urinstof i analyseprøven i forhold til standardkurven.

Udtryk resultatet i procent af prøven.

7. Bemærkninger

7.1. Hvis indholdet af urinstof er større end 3%, nedsæt analyseprøven til 1 g eller fortynd den oprindelige opløsning så meget, at der ikke er mere end 50 mg urinstof i 500 ml.

7.2. Hvis indholdet af urinstof er ringe, forøg analyseprøven i det omfang, filtratet vedbliver at være klart og farveløst.

7.3. Hvis prøven indeholder simple kvælstofforbindelser, som for eksempel aminosyrer, anbefales det at foretage målingen af ekstinktionen ved 435 nm.

▼M2 —————

▼B

16. BESTEMMELSE AF UREASEAKTIVITETEN I SOJAPRODUKTER

1. Formål og anvendelsesområde

Metoden gør det muligt at bestemme aktiviteten af urease i sojaprodukterne og at påvise en utilstrækkelig opvarmning af disse produkter.

2. Princip

Ureaseaktiviteten bestemmes ved den mængde ammoniakkvælstof, der frigøres fra en urinstofopløsning ved indvirkning af 1 gram af stoffet i 1 minut ved 30o C.

3. Reagenser

3.1. Saltsyre 0,1 N.

3.2. Natriumhydroxydopløsning 0,1 N.

3.3. Fosfat-stødpudeopløsning 0,05 M indeholdende i 1 000 ml 4,45 g sekundært natriumfosfat (Na2HPO4 ·2 H2O) og 3,40 g primært kaliumfofat (KH2PO4).

3.4. Urinstof-stødpudeopløsning, frisk fremstillet og indeholdende 30,0 g urinstof pr. 1.000 ml stødpudeopløsning (3.3); pH 6,9-7,0.

4. Apparatur

4.1. Apparat til potentiometrisk titrering eller meget fintmærkende pH-meter (0,02 pH) med magnetisk rører.

4.2. Vandbad forsynet med termostat, indstillet på nøjagtigt 30o C.

4.3. Reagensglas: 150 × 18 mm med slebne propper.

5. Fremgangsmåde

Knus (i en kaffemølle f.eks.) ca. 10 g af prøven således, at den kan gå igennem en sigte med en maskevidde på 0,2 mm. Afvej i et reagensglas med sleben prop, 0,2 g af den knuste prøve med 1 mg nøjagtighed og tilsæt 10 ml urinstof-stødpudeopløsning (3.4). Sæt straks proppen i og omryst kraftigt. Anbring glasset i det til nøjagtigt 30o C indstillede vandbad og lad det stå der i nøjagtigt 30 minutter. Tilsæt umiddelbart derefter 10 ml saltsyre 0,1 N (3.1), afkøl hurtigt til 20o C og omhæld indholdet af reagensglasset kvantitativt i en titreringsbeholder, idet der skylles to gange med 5 ml vand. Titrér straks og hurtigt ved hjælp af natriumhydroxydopløsningen 0,1 N (3.2) elektrometrisk med en glaselektrode indtil pH 4,7.

Udfør et blindforsøg på følgende måde:

Fyld hurtigt i et reagensglas med sleben prop først en analyseprøve på 0,2 g, afvejet med 1 mg nøjagtighed, dernæst 10 ml saltsyre 0,1 N (3.1) og endelig 10 ml urinstof-stødpudeopløsning (3.4). Afkøl straks derefter glasset i isvand og lad det henstå i 30 minutter. Omhæld dernæst på de ovenfor angivne betingelser indholdet af reagensglasset i titreringsbeholderen og titrér ved hjælp af natriumhydroxydopløsningen 0,1 N (3.2) indtil pH 4,7.

6. Beregning af resultaterne

Ureaseaktiviteten angives ved følgende formel:

i hvilken a = ml natriumhydroxydopløsning 0,1 N forbrugt af analyseprøven.

b = ml natriumhydroxydopløsning 0,1 N forbrugt ved blindforsøget.

E = analyseprøven i g.

7. Bemærkninger

7.1. Metoden passer til en ureaseaktivitet, der kan nå op på 1 mg N/g min. ved 30o C. Ved produkter med højere aktivitet kan analyseprøven nedskæres til 50 mg.

7.2. De produkter, hvis indhold af råfedt overstiger 10%, skal forinden affedtes ved kold ekstraktion.