2006L0112 — DA — 01.01.2009 — 003.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

►B RÅDETS DIREKTIV 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EFT L 347, 11.12.2006, p.1)

Ændret ved:





Berigtiget ved:









▼B

RÅDETS DIREKTIV 2006/112/EF

af 28. november 2006

om det fælles merværdiafgiftssystem







RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR – under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, under henvisning til forslag fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, og ud fra følgende betragtninger: (1) Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag ( 1 ) er flere gange blevet ændret væsentligt. I forbindelse med nye ændringer af direktivet bør det af hensyn til en klar og rationel lovgivning derfor omarbejdes. (2) Denne omarbejdning bør også omfatte de bestemmelser, der fortsat er gældende i Rådets direktiv 67/227/EØF af 11. april 1967 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter ( 2 ). Direktivet bør derfor ophæves. (3) For at sikre, at bestemmelserne præsenteres på en klar og rationel måde, der er i overensstemmelse med princippet om bedre lovgivning, bør direktivets struktur og affattelse omarbejdes, uden at dette dog principielt medfører nogen materielle ændringer af gældende lovgivning. Enkelte indholdsmæssige ændringer er dog naturligt forbundet med selve omarbejdningen og bør derfor alligevel foretages. Når sådanne ændringer foretages, er de udtømmende anført i bestemmelserne vedrørende gennemførelse og ikrafttræden. (4) Det er en forudsætning for virkeliggørelsen af målet om indførelse af et indre marked, at der i medlemsstaterne findes lovgivning om omsætningsafgifter, der ikke fordrejer konkurrencevilkårene, og som ikke hindrer den frie bevægelighed for varer og ydelser. Det er derfor nødvendigt at gennemføre en harmonisering af lovgivningen om omsætningsafgift ved hjælp af et system med afgift på merværdien, i det følgende benævnt moms, for i videst muligt omfang at fjerne de faktorer, der kan fordreje konkurrencevilkårene både på det nationale plan og på fællesskabsplan. (5) Det mest enkle og mest neutrale momssystem opnås, når afgiften opkræves så generelt som muligt, og når dens anvendelsesområde omfatter samtlige produktions– og distributionsled samt levering af ydelser. Det er derfor i det indre markeds og medlemsstaternes interesse at indføre et fælles system, der også finder anvendelse på detailhandelen. (6) En gennemførelse i etaper er nødvendig, da harmoniseringen af omsætningsafgifterne i medlemsstaterne medfører ændringer af den fiskale struktur og har mærkbare konsekvenser på det budgetmæssige, økonomiske og sociale område. (7) Det fælles momssystem bør, selv om satserne og fritagelserne ikke er fuldstændigt harmoniseret, medføre konkurrencemæssig neutralitet, således at varer og ydelser af samme art på de enkelte medlemsstaters område beskattes ens uanset produktions- og distributionskædens længde. (8) I medfør af Rådets afgørelse 2000/597/EF, Euratom af 29. september 2000 om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter ( 3 ) finansieres De Europæiske Fællesskabers budget, med forbehold af andre indtægter, fuldt ud af Fællesskabernes egne indtægter. Disse indtægter omfatter bl.a. indtægter, som hidrører fra moms, og som opnås ved anvendelse af en fælles sats på et beregningsgrundlag, der fastsættes på samme måde og efter fællesskabsregler. (9) Det er uomgængeligt nødvendigt at fastsætte en overgangsperiode, der gør det muligt gradvist at tilpasse den nationale lovgivning på de pågældende områder. (10) I denne overgangsperiode bør der i bestemmelsesmedlemsstaterne med de satser og på de vilkår, der gælder i disse medlemsstater, lægges afgift på transaktioner inden for Fællesskabet, der foretages af andre afgiftspligtige personer end dem, der er fritaget for afgift. (11) I denne overgangsperiode bør der i bestemmelsesmedlemsstaterne med de satser og på de vilkår, der gælder i disse medlemsstater, ligeledes lægges afgift på erhvervelser inden for Fællesskabet af en bestemt værdi, når erhververen er en afgiftspligtig person, der er fritaget for afgift, eller en ikke-afgiftspligtig juridisk person, samt på visse transaktioner inden for Fællesskabet i form af fjernsalg og levering af nye transportmidler til privatpersoner eller til afgiftsfritagne eller ikke-afgiftspligtige institutioner, såfremt disse transaktioner i mangel af særbestemmelser ville kunne føre til alvorlige konkurrenceforvridninger mellem medlemsstaterne. (12) Af hensyn til deres geografiske, økonomiske og sociale forhold bør visse områder ikke omfattes af dette direktivs anvendelsesområde. (13) Begrebet afgiftspligtig person bør defineres således, at medlemsstaterne for at sikre afgiftens neutralitet har mulighed for at lade det indbefatte personer, der foretager lejlighedsvise transaktioner. (14) Begrebet afgiftspligtig transaktion kan give anledning til vanskeligheder, navnlig for så vidt angår transaktioner, der sidestilles med afgiftspligtige transaktioner. Det er derfor nødvendigt at præcisere disse begreber. (15) For at lette samhandelen inden for Fællesskabet for så vidt angår arbejde udført på løsøregenstande bør der fastlægges afgiftsregler for disse transaktioner, når de udføres for en kunde, der er momsregistreret i en anden medlemsstat end den, hvor ydelserne faktisk udføres. (16) En transport af varer inden for en medlemsstats område bør sidestilles med en transport af varer inden for Fællesskabet, når den er direkte forbundet med en transport af varer mellem medlemsstaterne, med henblik på at forenkle principperne og reglerne for beskatning ikke blot af disse indenlandske transportydelser, men også af ydelser knyttet hertil og af ydelser leveret af formidlere, der medvirker i leveringen af disse forskellige ydelser. (17) Fastsættelsen af stedet for afgiftspligtige transaktioner kan medføre kompetencekonflikter mellem medlemsstaterne, navnlig med hensyn til levering af en vare med montering og levering af ydelser. Selv om stedet for levering af en ydelse principielt bør fastsættes som det sted, hvor den, der leverer ydelsen, har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed, bør dette sted dog fastsættes som beliggende i kundens medlemsstat, navnlig for visse ydelsers vedkommende, der leveres mellem afgiftspligtige personer, og hvis omkostninger indgår i varernes pris. (18) Beskatningsstedet for visse transaktioner, der udføres om bord på et skib, et fly eller et tog under passagerbefordring i Fællesskabet, bør defineres nærmere. (19) Elektricitet og gas betragtes som varer i momsmæssig forstand. Det er dog særdeles vanskeligt at fastslå leveringsstedet. Med henblik på at undgå dobbelt påligning af afgift eller manglende påligning af afgift og for at opnå et ægte indre marked bør leveringsstedet for gas gennem distributionssystemet for naturgas og leveringsstedet for elektricitet, inden de når det endelige forbrugsled, derfor være det sted, hvor erhververen har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed. Levering af elektricitet og gas i slutleddet, dvs. fra forhandlere og distributører til slutbrugeren, bør beskattes der, hvor kunden rent faktisk anvender og forbruger varen. (20) Ved udlejning af løsøregenstande kan anvendelse af den almindelige regel om, at levering af ydelser beskattes i den medlemsstat, hvor leverandøren er etableret, føre til omfattende konkurrenceforvridning, såfremt udlejer og lejer ikke er etableret i samme medlemsstat, og afgiftssatserne ikke er lige høje i de pågældende medlemsstater. Det må derfor fastslås, at leveringsstedet for ydelsen er det sted, hvor kunden har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted, for hvilket ydelsen er blevet leveret, eller i mangel af et sådant hjemsted eller forretningssted det sted, hvor han har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted. (21) For så vidt angår udlejning af transportmidler bør denne almindelige regel dog af kontrolhensyn anvendes strengt, således at leveringsstedet for disse ydelser er det sted, hvor udlejeren er etableret. (22) Alle teleydelser, der forbruges i Fællesskabet, bør pålægges afgift for at hindre konkurrenceforvridning på dette område. Med henblik herpå bør teleydelser, der leveres til afgiftspligtige personer etableret i Fællesskabet eller til kunder etableret i tredjelande, principielt pålægges afgift på det sted, hvor aftageren af ydelserne er etableret. For at sikre ens beskatning af teleydelser, som leveres af afgiftspligtige personer etableret i tredjelandsområder eller tredjelande til ikke-afgiftspligtige personer etableret i Fællesskabet, og som faktisk benyttes og udnyttes i Fællesskabet, bør medlemsstaterne dog fastslå, at leveringsstedet ligger inden for Fællesskabet. (23) For også at forhindre konkurrenceforvridning bør radio– og tv–spredningstjenester og elektronisk leverede ydelser fra tredjelandsområder eller tredjelande til personer etableret i Fællesskabet eller fra Fællesskabet til kunder etableret i tredjelandsområder eller tredjelande pålægges afgift på kundens sted. (24) Begreberne afgiftspligtens indtræden og afgiftens forfald bør harmoniseres, så iværksættelsen og senere ændringer af det fælles momssystem får virkning fra samme dato i alle medlemsstater. (25) Afgiftsgrundlaget bør harmoniseres, så anvendelsen af momsen på afgiftspligtige transaktioner fører til sammenlignelige resultater i alle medlemsstater. (26) For at sikre, at der ikke bliver noget afgiftstab, fordi der benyttes forbundne parter til at opnå afgiftsfordele, bør det være muligt for medlemsstaterne under specifikke, begrænsede omstændigheder at gribe ind i forbindelse med beskatningsgrundlaget for levering af varer og ydelser samt erhvervelse af varer inden for Fællesskabet. (27) For at bekæmpe skattesvig eller skatteunddragelse bør det være muligt for medlemsstaterne i beskatningsgrundlaget for en transaktion, der indebærer forarbejdning af investeringsguld, som stilles til rådighed af en kunde, at indregne værdien af dette investeringsguld, hvor guldet som følge af forarbejdningen mister sin status som investeringsguld. Medlemsstaterne bør have en vis skønsmæssig margen med henblik på anmeldelsen af disse foranstaltninger. (28) For at undgå konkurrenceforvridning som følge af afskaffelsen af den fiskale kontrol ved grænserne bør der ikke blot være et ensartet beregningsgrundlag for momsen, men også et antal afgiftssatser og afgiftsniveauer, der er tilstrækkelig ens medlemsstaterne imellem. (29) Den normalsats for momsen, der er gældende i de forskellige medlemsstater, sikrer sammen med bestemmelserne i overgangsordningen, at ordningen fungerer acceptabelt. For at undgå, at forskelle mellem de normalsatser for momsen, der anvendes af medlemsstaterne, fører til strukturel uligevægt inden for Fællesskabet og til konkurrenceforvridning i visse erhvervssektorer, bør der fastsættes en minimumsnormalsats på 15 %, og denne bør kunne tages op til revision. (30) For at sikre momsens neutralitet bør de satser, der anvendes af medlemsstaterne, som hovedregel give mulighed for fradrag af afgiften i det tidligere omsætningsled. (31) I overgangsperioden bør det være muligt at gøre visse undtagelser med hensyn til afgiftssatsernes antal og niveau. (32) For bedre at vurdere virkningen af nedsatte satser er det nødvendigt, at Kommissionen udarbejder en evalueringsrapport om virkningen af nedsatte satser på ydelser, der leveres lokalt, især med hensyn til jobskabelse, økonomisk vækst og det indre markeds funktion. (33) For at bekæmpe arbejdsløshedsproblemet bør de medlemsstater, som ønsker det, have mulighed for at afprøve, hvorledes en momslettelse for arbejdskraftintensive ydelser vil fungere, og hvilke jobskabende virkninger den vil have. Denne momslettelse kan ligeledes forventes at mindske de pågældende virksomheders tilskyndelse til at begynde eller fortsætte med sort arbejde. (34) En sådan nedsættelse af momssatsen er imidlertid ikke uden fare for det indre markeds rette funktion og for afgiftens neutralitet. Der bør derfor fastsættes en tilladelsesprocedure for et bestemt men tilstrækkeligt langt tidsrum, således at det bliver muligt at vurdere virkningen af de nedsatte satser for lokalt leverede ydelser. For at sikre, at en sådan foranstaltning kan kontrolleres og begrænses, bør omfanget af den nøje defineres. (35) Der bør udarbejdes en fælles liste over fritagelser, således at der kan ske en sammenlignelig opkrævning af Fællesskabernes egne indtægter i alle medlemsstater. (36) Til fordel både for de betalingspligtige personer og for de kompetente administrative myndigheder, bør de nærmere regler for pålæggelse af moms for visse leveringer og erhvervelser inden for Fællesskabet af punktafgiftspligtige varer tilpasses angivelsesprocedurerne og -forpligtelserne i forbindelse med forsendelse af sådanne varer til en anden medlemsstat, jf. Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed ( 4 ). (37) Levering af gas gennem distributionssystemet for naturgas og af elektricitet bør beskattes på kundens hjemsted. For at undgå dobbelt påligning af afgift bør import af sådanne produkter derfor fritages for moms. (38) Det er nødvendigt at fastsætte forenklingsforanstaltninger, som sikrer ensartet behandling i alle medlemsstater for så vidt angår afgiftspligtige indenlandske transaktioner, der har forbindelse med samhandelen med varer inden for Fællesskabet, og som foretages i løbet af overgangsperioden af afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på den medlemsstats område, hvor erhvervelsen af varerne inden for Fællesskabet finder sted, herunder kædetransaktioner. Med henblik herpå bør bestemmelserne vedrørende afgiftsordningen og den person, der er betalingspligtig for momsen i forbindelse med disse transaktioner, harmoniseres. Dog bør varer, der er bestemt til levering i detailleddet, i princippet udelukkes fra sådanne procedurer. (39) Fradragsordningen bør harmoniseres, i det omfang den har indvirkning på de faktisk opkrævede beløb, og beregningen af pro rata–satsen for fradraget bør foretages på ensartet måde i alle medlemsstater. (40) Den ordning, der tillader regulering af fradrag for investeringsgoder i hele deres levetid på grundlag af den faktiske brug heraf, bør også kunne anvendes på ydelser, der har karakter af investeringsgoder. (41) Det bør nærmere angives, hvem der er betalingspligtig for momsen, navnlig for så vidt angår visse ydelser, hvor leverandøren ikke er etableret i den medlemsstat, hvor afgiften skal betales. (42) Medlemsstaterne bør i særlige tilfælde kunne gøre modtageren af leveringer af varer og ydelser betalingspligtig for afgiften. Det skulle hjælpe medlemsstaterne med at forenkle reglerne og modvirke momssvig og momsunddragelse i nærmere bestemte sektorer og for en række transaktionstypers vedkommende. (43) Medlemsstaterne bør frit kunne bestemme, hvem der er betalingspligtig for momsen ved indførsel. (44) Medlemsstaterne bør ligeledes kunne bestemme, at en anden end den betalingspligtige person hæfter solidarisk for momsens erlæggelse. (45) De afgiftspligtige personers forpligtelser bør så vidt muligt harmoniseres for i nødvendigt omfang at sikre ensartet opkrævning af momsen i alle medlemsstater. (46) Det skal være muligt for de fiskale myndigheder at udføre deres kontrol i forbindelse med anvendelsen af elektronisk fakturering. For at sikre, at det indre marked fungerer korrekt, bør der derfor opstilles en harmoniseret liste over, hvilke oplysninger der skal anføres på fakturaer, og fastsættes en række fælles regler for elektronisk fakturering og elektronisk opbevaring af fakturaer samt for selvfakturering og outsourcing af faktureringen. (47) Medlemsstaterne bør på betingelser, som de selv fastsætter, give tilladelse til og skal kunne kræve, at visse momsopgørelser og –angivelser afgives elektronisk. (48) Det er nødvendigt at søge at mindske de administrative og statistiske formaliteter for virksomhederne, navnlig for de små og mellemstore virksomheder, men samtidig er det nødvendigt at iværksætte effektive kontrolforanstaltninger og at fastholde kvaliteten af Fællesskabets statistiske instrumenter, både af økonomiske og af fiskale grunde. (49) Medlemsstaterne bør have mulighed for at opretholde deres særordninger for mindre virksomheder i overensstemmelse med fælles bestemmelser og med henblik på en nærmere harmonisering. (50) Medlemsstaterne bør have mulighed for at anvende en særordning for landbrugere med en standardgodtgørelse for momsen i tidligere led til landbrugere, som ikke omfattes af den almindelige ordning. Hovedprincipperne for en sådan ordning bør fastsættes, og der bør vedtages en fælles metode for fastsættelse af den merværdi, der er skabt af disse landbrugere, til brug ved opkrævningen af de egne indtægter. (51) Der bør vedtages en fællesskabsafgiftsordning for brugte genstande, kunstgenstande, antikviteter og samlerobjekter, der tager sigte på at undgå dobbelt påligning af afgift og konkurrenceforvridning mellem afgiftspligtige personer. (52) Anvendelse af de almindelige momsregler på guld udgør en betydelig hindring for brugen af guld til finansielle investeringsformål, og der bør derfor anvendes en særlig afgiftsordning, også for at forbedre Fællesskabets guldmarkeds internationale konkurrenceevne. (53) Levering af guld til investeringsformål adskiller sig ikke grundlæggende fra andre finansielle investeringsformer, der er fritaget for afgift. Det er derfor mest hensigtsmæssigt at fritage leverancer af investeringsguld for afgift. (54) Definitionen af investeringsguld bør omfatte guldmønter, hvis værdi først og fremmest afspejler prisen på det guld, de indeholder. Af hensyn til gennemsigtigheden og retssikkerheden bør der til sikkerhed for de operatører, der handler med sådanne mønter, hvert år udfærdiges en liste over, hvilke guldmønter der er omfattet af ordningen for investeringsguld. Denne liste forhindrer ikke, at guldmønter, som ikke figurerer på listen, men som opfylder kriterierne i dette direktiv, kan fritages for afgift. (55) For at forebygge momsunddragelse og samtidig mindske de økonomiske omkostninger ved levering af guld af høj lødighed bør medlemsstaterne kunne udpege kunden som betalingspligtig for momsen. (56) For at gøre det lettere for operatører, der leverer ydelser elektronisk, og som hverken er etableret eller forpligtet til at være momsregistreret i Fællesskabet, at overholde de afgiftsmæssige forpligtelser, bør der indføres en særordning. Efter denne ordning bør en operatør, der leverer sådanne elektroniske ydelser til ikke-afgiftspligtige personer i Fællesskabet, hvis han ikke på anden måde er momsregistreret i Fællesskabet, kunne vælge at blive registreret i en enkelt medlemsstat. (57) Det er ønskeligt, at bestemmelserne om radio– og tv–spredningstjenester og om visse elektronisk leverede ydelser kun indføres midlertidigt, og at de revideres inden for kort tid på baggrund af erfaringerne. (58) Det er vigtigt at fremme en samordnet anvendelse af bestemmelserne i dette direktiv, og med henblik herpå er det nødvendigt at nedsætte et rådgivende udvalg vedrørende merværdiafgift, som kan sikre et nært samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen på dette område. (59) Inden for visse grænser og på visse betingelser bør medlemsstaterne kunne indføre eller opretholde særlige foranstaltninger, der fraviger dette direktiv, for at forenkle opkrævningen af afgiften eller forhindre visse former for unddragelse eller undgåelse af momsbetaling. (60) For at sikre, at en medlemsstat får svar på Kommissionens behandling af dens anmodning om fravigelse, bør der fastsættes en frist for, hvornår Kommissionen skal forelægge Rådet et forslag om tilladelse eller en meddelelse, hvori den fremsætter sine eventuelle indvendinger. (61) Det er afgørende at sikre en ensartet anvendelse af momsordningen. Gennemførelsesforanstaltninger er et passende redskab til at nå dette mål. (62) Disse foranstaltninger bør især imødegå problemet med dobbelt påligning af afgift af grænseoverskridende transaktioner, der kan opstå som følge af medlemsstaternes uensartede anvendelse af bestemmelserne om stedet for de afgiftspligtige transaktioner. (63) Selv om anvendelsesområdet er begrænset, vil sådanne gennemførelsesforanstaltninger have budgetmæssige konsekvenser, som for en eller flere medlemsstater vil kunne blive betydelige. På grund af konsekvenserne for medlemsstaternes budgetter er det berettiget, at Rådet forbeholder sig retten til at udøve gennemførelsesbeføjelserne. (64) I betragtning af det begrænsede anvendelsesområde bør gennemførelsesforanstaltningerne vedtages enstemmigt af Rådet på forslag af Kommissionen. (65) Målene for dette direktiv kan af ovennævnte årsager ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål. (66) Forpligtelsen til at gennemføre dette direktiv i national ret bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget ændringer af indholdet i forhold til de tidligere direktiver. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af de tidligere direktiver. (67) Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag XI, del B, nævnte frister for gennemførelse af direktiverne i national ret – ud fra følgende betragtninger: UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:







INDHOLDSFORTEGNELSE AFSNIT I — GENSTAND OG ANVENDELSESOMRÅDE AFSNIT II — TERRITORIALT ANVENDELSESOMRÅDE AFSNIT III — AFGIFTSPLIGTIGE PERSONER AFSNIT IV — AFGIFTSPLIGTIGE TRANSAKTIONER Kapitel 1 — Levering af varer Kapitel 2 — Erhvervelse af varer inden for Fællesskabet Kapitel 3 — Levering af ydelser Kapitel 4 — Indførsel af varer AFSNIT V — STEDET FOR AFGIFTSPLIGTIGE TRANSAKTIONER Kapitel 1 — Leveringsstedet for varer Afdeling 1 — Levering af varer uden transport Afdeling 2 — Levering af varer med transport Afdeling 3 — Levering af varer om bord på skibe, fly eller tog Afdeling 4 — Levering af varer gennem distributionssystemer Kapitel 2 — Stedet for erhvervelse af varer inden for Fællesskabet Kapitel 3 — Leveringsstedet for ydelser Afdeling 1 — Generel regel Afdeling 2 — Særlige bestemmelser Underafdeling 1 — Ydelser, der leveres af en formidler Underafdeling 2 — Ydelser vedrørende fast ejendom Underafdeling 3 — Transportydelser Underafdeling 4 — Kulturelle og lignende ydelser, ydelser knyttet til transport og ydelser i forbindelse med løsøregenstande Underafdeling 5 — Diverse ydelser Underafdeling 6 — Kriteriet vedrørende faktisk benyttelse eller udnyttelse Kapitel 4 — Indførselsstedet for varer AFSNIT VI — AFGIFTSPLIGTENS INDTRÆDEN OG AFGIFTENS FORFALD Kapitel 1 — Almindelige bestemmelser Kapitel 2 — Levering af varer og ydelser Kapitel 3 — Erhvervelse af varer inden for Fællesskabet Kapitel 4 — Indførsel af varer AFSNIT VII — AFGIFTSGRUNDLAG Kapitel 1 — Definition Kapitel 2 — Levering af varer og ydelser Kapitel 3 — Erhvervelse af varer inden for Fællesskabet Kapitel 4 — Indførsel af varer Kapitel 5 — Diverse bestemmelser AFSNIT VIII — SATSER Kapitel 1 — Anvendelse af satserne Kapitel 2 — Satsernes struktur og niveau Afdeling 1 — Normalsats Afdeling 2 — Nedsatte satser Afdeling 3 — Særlige bestemmelser Kapitel 3 — Midlertidige bestemmelser for visse arbejdskraftintensive ydelser Kapitel 4 — Særlige bestemmelser, der finder anvendelse indtil indførelsen af den endelige ordning Kapitel 5 — Midlertidige bestemmelser AFSNIT IX — AFGIFTSFRITAGELSER Kapitel 1 — Almindelige bestemmelser Kapitel 2 — Fritagelse i forbindelse med visse former for virksomhed af almen interesse Kapitel 3 — Fritagelse i forbindelse med andre aktiviteter Kapitel 4 — Fritagelse i forbindelse med transaktioner inden for Fællesskabet Afdeling 1 — Fritagelse i forbindelse med levering af varer Afdeling 2 — Fritagelse i forbindelse med erhvervelse af varer inden for Fællesskabet Afdeling 3 — Fritagelse i forbindelse med visse transportydelser Kapitel 5 — Fritagelse ved indførsel Kapitel 6 — Fritagelse ved udførsel Kapitel 7 — Fritagelse i forbindelse med internationale transporter Kapitel 8 — Fritagelse i forbindelse med visse transaktioner, der sidestilles med udførsel Kapitel 9 — Fritagelse i forbindelse med ydelser, der udføres af formidlere Kapitel 10 — Fritagelse for transaktioner i forbindelse med international varehandel Afdeling 1 — Toldoplag, andre oplag end toldoplag og lignende ordninger Afdeling 2 — Transaktioner, der er fritaget med henblik på udførsel og som led i samhandelen mellem medlemsstaterne Afdeling 3 — Fælles bestemmelse for afdeling 1 og 2 AFSNIT X — FRADRAG Kapitel 1 — Fradragsrettens indtræden og omfang Kapitel 2 — Pro rata–satsen for fradraget Kapitel 3 — Begrænsninger i fradragsretten Kapitel 4 — Betingelser for udøvelse af fradragsretten Kapitel 5 — Regulering af fradrag AFSNIT XI — AFGIFTSPLIGTIGE PERSONERS OG VISSE IKKE–AFGIFTSPLIGTIGE PERSONERS FORPLIGTELSER Kapitel 1 — Betalingsforpligtelse Afdeling 1 — Personer, der er betalingspligtige over for statskassen Afdeling 2 — Bestemmelser om indbetaling Kapitel 2 — Registrering Kapitel 3 — Fakturering Afdeling 1 — Definition Afdeling 2 — Begrebet faktura Afdeling 3 — Udstedelse af fakturaer Afdeling 4 — Indhold af fakturaer Afdeling 5 — Elektronisk fremsendelse af fakturaer Afdeling 6 — Forenklinger Kapitel 4 — Regnskaber Afdeling 1 — Definition Afdeling 2 — Almindelige forpligtelser Afdeling 3 — Særlige forpligtelser i forbindelse med opbevaring af fakturaer af enhver art Afdeling 4 — Ret til adgang til fakturaer, der opbevares elektronisk i en anden medlemsstat Kapitel 5 — Angivelser Kapitel 6 — Oversigter Kapitel 7 — Diverse bestemmelser Kapitel 8 — Forpligtelser i forbindelse med visse former for indførsel og udførsel Afdeling 1 — Indførsel Afdeling 2 — Udførsel AFSNIT XII — SÆRORDNINGER Kapitel 1 — Særordning for små virksomheder Afdeling 1 — Forenklede regler for pålæggelse og opkrævning af afgifter Afdeling 2 — Fritagelser eller gradvise nedsættelser Afdeling 3 — Rapport og revision Kapitel 2 — Fælles standardsatsordning for landbrugere Kapitel 3 — Særordning for rejsebureauer Kapitel 4 — Særordninger for brugte genstande, kunstgenstande, samlerobjekter og antikviteter Afdeling 1 — Definitioner Afdeling 2 — Særordning for afgiftspligtige videreforhandlere Underafdeling 1 — Fortjenstmargenordning Underafdeling 2 — Overgangsordning for brugte transportmidler Afdeling 3 — Særordning for salg ved offentlig auktion Afdeling 4 — Foranstaltninger mod konkurrenceforvridning og skattesvig Kapitel 5 — Særordning for investeringsguld Afdeling 1 — Almindelige bestemmelser Afdeling 2 — Afgiftsfritagelse Afdeling 3 — Ret til at vælge at betale afgift Afdeling 4 — Transaktioner på et reguleret guldmarked Afdeling 5 — Særlige rettigheder og forpligtelser for investeringsguldhandlere Kapitel 6 — Særordning for ikke-etablerede afgiftspligtige personer, der leverer elektroniske ydelser til ikke-afgiftspligtige personer Afdeling 1 — Almindelige bestemmelser Afdeling 2 — Særordning for elektronisk leverede ydelser AFSNIT XIII — UNDTAGELSER Kapitel 1 — Undtagelser, der finder anvendelse indtil indførelsen af den endelige ordning Afdeling 1 — Undtagelser for de stater, der var medlem af Fællesskabet pr. 1. januar 1978 Afdeling 2 — Undtagelser for de stater, der er tiltrådt Fællesskabet efter 1. januar 1978 Afdeling 3 — Fælles bestemmelser for afdeling 1 og 2 Kapitel 2 — Undtagelser, der indrømmes efter tilladelse Afdeling 1 — Forenklingsforanstaltninger og foranstaltninger for at forhindre momsunddragelse og momsundgåelse Afdeling 2 — Internationale aftaler AFSNIT XIV — DIVERSE BESTEMMELSER Kapitel 1 — Gennemførelsesforanstaltninger Kapitel 2 — Momsudvalget Kapitel 3 — Omregningskurs Kapitel 4 — Andre skatter og afgifter AFSNIT XV — AFSLUTTENDE BESTEMMELSER Kapitel 1 — Momsovergangsordningen for samhandelen mellem medlemsstaterne Kapitel 2 — Overgangsforanstaltninger i forbindelse med tiltrædelse af Den Europæiske Union Kapitel 3 — Gennemførelse og ikrafttræden BILAG I — LISTE OVER DE FORMER FOR VIRKSOMHED, DER ER OMHANDLET I ARTIKEL 13, STK. 1, TREDJE AFSNIT BILAG II — VEJLEDENDE LISTE OVER ELEKTRONISK LEVEREDE YDELSER OMHANDLET I ARTIKEL 56, STK. 1, LITRA K) BILAG III — LISTE OVER LEVERINGER AF VARER OG YDELSER, SOM KAN BELÆGGES MED DE I ARTIKEL 98 OMHANDLEDE NEDSATTE SATSER BILAG IV — LISTE OVER YDELSER OMHANDLET I ARTIKEL 106 BILAG V — VAREKATEGORIER, SOM HENHØRER UNDER ANDRE OPLAGSPROCEDURER END TOLDOPLAG, JF. ARTIKEL 160, STK. 2 BILAG VI — LISTE OVER LEVERING AF VARER OG YDELSER, JF. ARTIKEL 199, STK. 1, LITRA d) BILAG VII — LISTE OVER DE FORMER FOR VIRKSOMHED INDEN FOR LANDBRUGSPRODUKTION, DER ER OMHANDLET I ARTIKEL 295, STK. 1, NR. 4) BILAG VIII — VEJLEDENDE LISTE OVER YDELSER PÅ LANDBRUGSOMRÅDET OMHANDLET I ARTIKEL 295, STK. 1, NR. 5) BILAG IX — KUNSTGENSTANDE, SAMLEROBJEKTER OG ANTIKVITETER OMHANDLET I ARTIKEL 311, STK. 1, NR. 2), 3) OG 4) Del A — Kunstgenstande Del B — Samlerobjekter Del C — Antikviteter BILAG X — LISTE OVER TRANSAKTIONER, DER ER OMFATTET AF UNDTAGELSER OMHANDLET I ARTIKEL 370 OG 371 OG ARTIKEL 375-390 Del A — Transaktioner, som medlemsstaterne kan fortsætte med at lægge afgift på Del B — Transaktioner, som medlemsstaterne kan fortsætte med at fritage for afgift BILAG XI Del A — Ophævede direktiver med ændringer Del B — Frister for gennemførelse i national ret (omhandlet i artikel 411) BILAG XII — SAMMENLIGNINGSTABEL







AFSNIT I

GENSTAND OG ANVENDELSESOMRÅDE

Artikel 1

1. Dette direktiv fastlægger det fælles merværdiafgiftssystem.

2. Det fælles merværdiafgiftssystem bygger på det princip, at der på varer og ydelser skal anvendes en generel forbrugsafgift, der er nøjagtig proportional med varernes og ydelsernes pris, uanset antallet af transaktioner i de produktions– og distributionsled, der ligger før beskatningsleddet.

Ved enhver transaktion svares en merværdiafgift (moms), der beregnes af varens eller ydelsens pris med anvendelse af den afgiftssats, som gælder for varen eller ydelsen, med fradrag af det afgiftsbeløb, der direkte er blevet pålagt de forskellige omkostningselementer.

Det fælles momssystem anvendes til og med detailhandelsleddet.

Artikel 2

1. Følgende transaktioner er momspligtige:

a) levering af varer, som mod vederlag foretages på en medlemsstats område af en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab

b) erhvervelse af varer inden for Fællesskabet, som mod vederlag foretages på en medlemsstats område: i) af en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab, eller af en ikke-afgiftspligtig juridisk person, når sælgeren er en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab og hverken er omfattet af fritagelsesordningen for små virksomheder i artikel 282-292 eller af bestemmelserne i artikel 33 eller artikel 36 ii) når det drejer sig om nye transportmidler, af en afgiftspligtig person eller af en ikke-afgiftspligtig juridisk person, hvis øvrige erhvervelser ikke er momspligtige i henhold til artikel 3, stk. 1, eller af enhver anden ikke-afgiftspligtig person iii) når det drejer sig om punktafgiftspligtige varer, og når punktafgifterne for disse erhvervelser forfalder på medlemsstatens område i henhold til direktiv 92/12/EØF, af en afgiftspligtig person eller af en ikke-afgiftspligtig juridisk person, hvis øvrige erhvervelser ikke er momspligtige i henhold til artikel 3, stk. 1

c) levering af ydelser, som mod vederlag foretages på en medlemsstats område af en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab

d) indførsel af varer.

2.

a) Ved anvendelsen af stk. 1, litra b), nr. ii), forstås ved »transportmiddel« følgende transportmidler beregnet til person– eller godstransport: i) motordrevne landkøretøjer med et slagvolumen på over 48 cm3 eller en effekt på over 7,2 kW ii) fartøjer, der er over 7,5 meter lange, bortset fra fartøjer, som anvendes til sejlads i rum sø, og som mod betaling udfører passagerbefordring eller benyttes i forbindelse med handels–, industri– eller fiskerivirksomhed, samt fartøjer, der anvendes til bjærgnings– eller redningsoperationer på havet, og fartøjer, der anvendes til kystfiskeri iii) luftfartøjer, hvis samlede startvægt er over 1 550 kg, bortset fra luftfartøjer, som anvendes af luftfartsselskaber, der mod betaling hovedsagelig flyver i udenrigstrafik.

b) Disse transportmidler betragtes som »nye« i følgende tilfælde: i) for motordrevne landkøretøjer, når levering foretages inden for seks måneder efter første ibrugtagning, eller hvis køretøjet har tilbagelagt højst 6 000 km ii) for fartøjer, når levering foretages inden for tre måneder efter første ibrugtagning, eller hvis fartøjet har sejlet højst 100 timer iii) for luftfartøjer, når levering foretages inden for tre måneder efter første ibrugtagning, eller hvis luftfartøjet har fløjet højst 40 timer.

c) Medlemsstaterne fastsætter, hvorledes betingelserne i litra b) kan anses for opfyldt.

3. Ved »punktafgiftspligtige varer« forstås energiprodukter, alkohol og alkoholholdige drikkevarer samt forarbejdet tobak som defineret i gældende fællesskabsbestemmelser, men ikke gas, der leveres gennem distributionssystemet for naturgas, eller elektricitet.

Artikel 3

1. Uanset bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, litra b), nr. i), er følgende transaktioner ikke momspligtige:

a) erhvervelser inden for Fællesskabet af varer, som ville være fritaget ved levering på en medlemsstats område i medfør af artikel 148 og 151, når de foretages af en afgiftspligtig person eller en ikke-afgiftspligtig juridisk person

b) erhvervelser af varer inden for Fællesskabet, bortset fra de i litra a) og i artikel 4 omhandlede erhvervelser og bortset fra erhvervelser af nye transportmidler og punktafgiftspligtige varer foretaget af en afgiftspligtig person som led i dennes landbrugs–, skovbrugs– eller fiskerierhverv, når den pågældende er omfattet af den fælles standardsatsordning for landbrugere, eller af en afgiftspligtig person, som kun foretager levering af varer eller ydelser, der ikke giver den pågældende nogen fradragsret, eller af en ikke-afgiftspligtig juridisk person.

2. Bestemmelsen i stk. 1, litra b), finder kun anvendelse, når følgende betingelser er opfyldt:

a) den samlede værdi af erhvervelser af varer inden for Fællesskabet i det løbende kalenderår overstiger ikke en tærskel, som medlemsstaterne fastsætter, men som ikke må være lavere end 10 000 EUR eller det hertil svarende beløb i national valuta

b) den samlede værdi af erhvervelser af varer inden for Fællesskabet i det foregående kalenderår har ikke oversteget den tærskel, der er omhandlet i litra a).

Den tærskel, der tjener som reference, er den samlede værdi — uden den moms, som skal betales eller er betalt i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten af varerne påbegyndes — af erhvervelser af varer inden for Fællesskabet som omhandlet i stk. 1, litra b).

3. Medlemsstaterne giver afgiftspligtige personer og ikke-afgiftspligtige juridiske personer, som kan omfattes af bestemmelserne i stk. 1, litra b), ret til at vælge den generelle ordning i artikel 2, stk. 1, litra b), nr. i).

Medlemsstaterne fastsætter de nærmere regler for den i første afsnit nævnte valgmulighed, som mindst skal omfatte en periode på to kalenderår.

Artikel 4

Ud over transaktionerne i artikel 3 er følgende transaktioner ikke momspligtige:

a) erhvervelser inden for Fællesskabet af brugte genstande, kunstgenstande, samlerobjekter eller antikviteter som defineret i artikel 311, stk. 1, nr. 1) til 4), når sælgeren er en afgiftspligtig videreforhandler, der handler i denne egenskab, og den erhvervede vare er blevet pålagt moms i henhold til fortjenstmargenordningen i artikel 312-325 i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten påbegyndes

b) erhvervelser inden for Fællesskabet af brugte transportmidler som defineret i artikel 327, stk. 3, når sælgeren er en afgiftspligtig videreforhandler, der handler i denne egenskab, og det erhvervede brugte transportmiddel er blevet pålagt moms i henhold til overgangsordningen for brugte transportmidler i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten påbegyndes

c) erhvervelser inden for Fællesskabet af brugte genstande, kunstgenstande, samlerobjekter eller antikviteter som defineret i artikel 311, stk. 1, nr. 1)-4), når sælgeren er en auktionsholder ved offentlige auktioner, der handler i denne egenskab, og den erhvervede vare er blevet pålagt moms i henhold til særordningen for salg ved offentlig auktion i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten påbegyndes.







AFSNIT II

TERRITORIALT ANVENDELSESOMRÅDE

Artikel 5

I dette direktiv forstås ved:

1) »Fællesskabet« og »Fællesskabets område«: medlemsstaternes samlede område som defineret i nr. 2

2) »medlemsstat« og »en medlemsstats område«: det område, som hver enkelt medlemsstat i Fællesskabet udgør, og som er omfattet af traktaten, jf. traktatens artikel 299, med undtagelse af det eller de i artikel 6 i nærværende direktiv angivne områder

3) »tredjelandsområder«: de områder, som er angivet i artikel 6

4) »tredjeland«: ethvert land eller område, som ikke er omfattet af traktaten.

Artikel 6

1. Dette direktiv finder ikke anvendelse på følgende områder, der udgør en del af Fællesskabets toldområde:

a) Athos-bjerget

b) De Kanariske Øer

c) de franske oversøiske departementer

d) Ålandsøerne

e) Kanaløerne.

2. Dette direktiv finder ikke anvendelse på følgende områder, der ikke udgør en del af Fællesskabets toldområde:

a) øen Helgoland

b) området Büsingen

c) Ceuta

d) Melilla

e) Livigno

f) Campione d'Italia

g) den italienske del af Luganosøen.

Artikel 7

1. Under hensyntagen til de konventioner og traktater, som er indgået med henholdsvis Frankrig, Det Forenede Kongerige og Cypern, betragtes Fyrstendømmet Monaco, Isle of Man og Det Forenede Kongeriges suveræne baseområder Akrotiri og Dhekelia ved anvendelsen af dette direktiv ikke som tredjelande.

2. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at transaktioner, der foretages fra eller til Fyrstendømmet Monaco, behandles som transaktioner, der foretages fra eller til Frankrig, at transaktioner, der foretages fra eller til Isle of Man, behandles som transaktioner, der foretages fra eller til Det Forenede Kongerige, og at transaktioner, der foretages fra eller til Det Forenede Kongeriges suveræne baseområder Akrotiri og Dhekelia, behandles som transaktioner, der foretages fra eller til Cypern.

Artikel 8

Finder Kommissionen, at bestemmelserne i artikel 6 og 7 ikke længere er berettigede, navnlig i henseende til konkurrenceneutralitet eller egne indtægter, forelægger den Rådet passende forslag.







AFSNIT III

AFGIFTSPLIGTIGE PERSONER

Artikel 9

1. Ved »afgiftspligtig person« forstås enhver, der selvstændigt og uanset stedet udøver økonomisk virksomhed uanset formålet med eller resultatet af den pågældende virksomhed.

Ved »økonomisk virksomhed« forstås alle former for virksomhed som producent, handlende eller tjenesteyder, herunder minedrift og landbrug, samt virksomhed inden for liberale og dermed sidestillede erhverv. Ved økonomisk virksomhed forstås navnlig udnyttelse af materielle eller immaterielle goder med henblik på opnåelse af indtægter af en vis varig karakter.

2. Ud over de i stk. 1 omhandlede personer betragtes som afgiftspligtig person enhver person, der lejlighedsvis leverer et nyt transportmiddel, der af sælgeren, af kunden eller for disses regning, forsendes eller transporteres til kunden til steder uden for en medlemsstats område, men inden for Fællesskabets område.

Artikel 10

Eftersom økonomisk virksomhed kun kan udøves selvstændigt, jf. artikel 9, stk. 1, er lønmodtagere og andre personer ikke omfattet af momsreglerne, i det omfang de er forpligtede over for deres arbejdsgiver ved en arbejdskontrakt eller ved et andet retligt forhold, som skaber et arbejdstager-arbejdsgiverforhold med hensyn til arbejds– og aflønningsvilkår og arbejdsgiverens ansvar.

Artikel 11

Efter høring af Det Rådgivende Udvalg vedrørende Merværdiafgift, i det følgende benævnt »Momsudvalget«, kan hver enkelt medlemsstat betragte personer, der er etableret på samme medlemsstats område, og som i retlig forstand er selvstændige, men finansielt, økonomisk og organisatorisk er nært knyttet til hinanden, som én enkelt afgiftspligtig person.

En medlemsstat, som gør brug af den i stk. 1 omhandlede mulighed, kan træffe de nødvendige foranstaltninger for at forebygge momssvig eller momsunddragelse ved anvendelsen af denne mulighed.

Artikel 12

1. Medlemsstaterne kan som afgiftspligtig person anse enhver, der lejlighedsvis udfører en transaktion henhørende under de i ►C1 artikel 9, stk. 1, ◄ andet afsnit, omhandlede former for virksomhed og især en enkelt af følgende transaktioner:

a) levering af en bygning eller en del af en bygning med tilhørende jord inden første indflytning

b) levering af en byggegrund.

2. Ved anvendelsen af stk. 1, litra a), forstås ved »bygning« enhver grundfast konstruktion.

Medlemsstaterne kan fastlægge de nærmere betingelser for anvendelsen af det i stk. 1, litra a), anførte kriterium på ombygninger og definere begrebet »tilhørende jord«.

Medlemsstaterne kan anvende andre kriterier end første indflytning, som f.eks. perioden mellem dagen for bygningens færdiggørelse og dagen for første levering, eller perioden mellem dagen for første indflytning og dagen for senere levering, såfremt disse perioder ikke overstiger henholdsvis fem og to år.

3. Ved anvendelsen af stk. 1, litra b), forstås ved »byggegrunde« grunde, hvad enten de er byggemodnet eller ikke, når de af medlemsstaterne betragtes som sådanne.

Artikel 13

1. Stater, regioner, amter, kommuner og andre offentligretlige organer anses ikke som afgiftspligtige personer for så vidt angår virksomhed eller transaktioner, som de udøver eller foretager i deres egenskab af offentlig myndighed, også selv om de i forbindelse med denne virksomhed eller disse transaktioner modtager gebyrer, afgifter, bidrag eller vederlag.

Når de udøver sådanne former for virksomhed eller foretager sådanne transaktioner, skal de dog betragtes som afgiftspligtige personer for så vidt angår disse former for virksomhed eller disse transaktioner, såfremt deres fritagelse for afgiftspligten ville føre til konkurrenceforvridning af en vis betydning.

Under alle omstændigheder anses offentligretlige organer som afgiftspligtige personer for så vidt angår de i bilag I anførte former for virksomhed, medmindre den udøvede virksomhed er ubetydelig.

2. Medlemsstaterne kan anse virksomhed, der udøves af offentligretlige organer, og som er fritaget for afgift i henhold til artikel 132, 135, 136, 371, 374, 375, 376 og 377, artikel 378, stk. 2, artikel 379, stk. 2, samt artikel 380-390, som virksomhed udøvet i egenskab af offentlig myndighed.







AFSNIT IV

AFGIFTSPLIGTIGE TRANSAKTIONER







KAPITEL 1

Levering af varer

Artikel 14

1. Ved »levering af varer« forstås overdragelse af retten til som ejer at råde over et materielt gode.

2. Ud over den i stk. 1 omhandlede transaktion anses følgende transaktioner for at være levering af varer:

a) overdragelse af ejendomsretten til en vare mod betaling af en erstatningsydelse i henhold til pålæg fra det offentlige eller på dettes vegne eller ifølge loven

b) faktisk overdragelse af en vare i henhold til en kontrakt, som vedrører udlejning af en vare for et bestemt tidsrum eller salg af en vare på afbetaling, med den klausul, at ejendomsretten under normale forhold erhverves senest ved betaling af det sidste afdrag

c) overdragelse af en vare i henhold til en kommissionsaftale med henblik på køb eller salg.

3. Medlemsstaterne kan anse aflevering af visse byggearbejder som levering af varer.

Artikel 15

1. Elektricitet, gas, varme, kulde og lignende sidestilles med materielle goder.

2. Medlemsstaterne kan anse følgende som materielle goder:

a) bestemte rettigheder over fast ejendom

b) tinglige rettigheder, som giver indehaveren heraf brugsret til en fast ejendom

c) andele og aktier, når besiddelsen heraf retligt eller faktisk sikrer rettigheder som ejer eller bruger over en fast ejendom eller en del af en fast ejendom.

Artikel 16

Det forhold, at en afgiftspligtig person fra sin egen virksomhed udtager en vare, som han vil anvende til privat brug for sig selv eller for sit personale, eller som han overdrager vederlagsfrit, eller i øvrigt benytter til et for virksomheden uvedkommende formål, sidestilles med levering af varer mod vederlag, såfremt varen eller de bestanddele, som den er sammensat af, har givet ret til fuldt eller delvist fradrag af momsen.

Udtagning af varer til virksomhedens eget brug i form af gaver af ringe værdi og vareprøver sidestilles dog ikke med levering af varer mod vederlag.

Artikel 17

1. En afgiftspligtig persons overførsel af en vare fra sin virksomhed til en anden medlemsstat sidestilles med levering af varer mod vederlag.

Ved »overførsel til en anden medlemsstat« forstås enhver forsendelse eller transport af en løsøregenstand foretaget af den afgiftspligtige person eller for hans regning til steder uden for den medlemsstats område, hvor varen befinder sig, men inden for Fællesskabet, til brug for hans virksomhed.

2. En forsendelse eller en transport af en vare til brug for en af følgende transaktioner anses ikke for at være en overførsel til en anden medlemsstat:

a) levering af varen foretaget af den afgiftspligtige person på den medlemsstats område, hvor forsendelsen eller transporten afsluttes, på de i artikel 33 fastsatte betingelser

b) levering af varen, der skal installeres eller monteres af leverandøren eller for hans regning, foretaget af den afgiftspligtige person på den medlemsstats område, hvor forsendelsen eller transporten afsluttes, på de i artikel 36, fastsatte betingelser

c) levering af varen foretaget af den afgiftspligtige person om bord på skibe, fly eller tog under en personbefordring på de i artikel 37 fastsatte betingelser

d) ►C1 levering af gas gennem distributionssystemet for naturgas eller af elektricitet på de i artikel 38 eller 39 fastsatte betingelser ◄

e) levering af varen foretaget af den afgiftspligtige person på medlemsstatens område på de i artikel 138, 146, 147, 148, 151 og 152 fastsatte betingelser

f) levering af en ydelse, der præsteres for den afgiftspligtige person og består i arbejde på en vare, som rent faktisk udføres på den medlemsstats område, hvor forsendelsen eller transporten af varen afsluttes, forudsat at varen efter forarbejdningen returneres til denne afgiftspligtige person i den medlemsstat, hvorfra varen oprindelig blev afsendt eller transporteret

g) midlertidig anvendelse af varen på den medlemsstats område, hvor forsendelsen eller transporten afsluttes, med henblik på levering af ydelser, der præsteres af den afgiftspligtige person, som er etableret i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten af varen påbegyndes

h) midlertidig anvendelse af varen i en periode på højst 24 måneder på en anden medlemsstats område, hvor indførslen af samme vare fra et tredjeland med henblik på midlertidig anvendelse ville være omfattet af ordningen vedrørende fuldstændig fritagelse for importafgifter ved midlertidig indførsel.

3. Når en af de betingelser, som skal være opfyldt, for at bestemmelserne i stk. 2 kan finde anvendelse, ikke længere er opfyldt, anses varen for at være overført til en anden medlemsstat. Overførslen finder i så fald sted på det tidspunkt, hvor denne betingelse ophører med at være opfyldt.

Artikel 18

Medlemsstaterne kan sidestille følgende transaktioner med levering af varer mod vederlag:

a) en afgiftspligtig persons udtagning til brug for sin virksomhed af en vare, som er produceret, frembragt, udvundet, forarbejdet, indkøbt eller indført som led i virksomhedsudøvelsen, når erhvervelsen af en sådan vare hos en anden afgiftspligtig person ikke ville give ham ret til fuldt fradrag af momsen

b) en afgiftspligtig persons udtagning af en vare til en ikke-afgiftspligtig form for virksomhed, såfremt denne vare har givet ret til fuldt eller delvist fradrag af momsen på tidspunktet for erhvervelsen eller for udtagningen i henhold til litra a)

c) bortset fra de i artikel 19 omhandlede tilfælde, det forhold, at en afgiftspligtig person eller personer, som indtræder i hans rettigheder, når han ophører med sin afgiftspligtige økonomiske virksomhed, ligger inde med varer, såfremt disse varer har givet ret til fuldt eller delvist fradrag af momsen ved erhvervelsen eller ved udtagningen i henhold til litra a).

Artikel 19

Medlemsstaterne kan anlægge den betragtning, at der ved hel eller delvis overdragelse af en samlet formuemasse, mod eller uden vederlag eller i form af indskud i et selskab, ikke er sket nogen levering af varer, og at modtageren træder i overdragerens sted.

Medlemsstaterne kan træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå konkurrenceforvridning, når modtageren ikke er en fuldt afgiftspligtig person. De kan også træffe de nødvendige foranstaltninger for at forebygge momssvig eller momsunddragelse ved anvendelsen af denne artikel.







KAPITEL 2

Erhvervelse af varer inden for Fællesskabet

Artikel 20

Ved »erhvervelse af varer inden for Fællesskabet« forstås erhvervelse af retten til som ejer at råde over en løsøregenstand, som af sælgeren, af erhververen eller for disses regning forsendes eller transporteres til erhververen til en anden medlemsstat end den, hvor forsendelsen eller transporten af denne vare påbegyndes.

Når varer, som er erhvervet af en ikke-afgiftspligtig juridisk person, forsendes eller transporteres fra et tredjelandsområde eller fra et tredjeland og af samme ikke-afgiftspligtige juridiske person indføres i en anden medlemsstat end den, hvor forsendelsen eller transporten afsluttes, anses varerne for at være forsendt eller transporteret fra indførselsmedlemsstaten. Denne medlemsstat tilbagebetaler importøren, der er udpeget eller godkendt som betalingspligtig for momsen i henhold til artikel 201, den moms, der er betalt ved indførslen, såfremt importøren godtgør, at erhvervelsen er blevet pålagt moms i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten af varerne afsluttes.

Artikel 21

Det forhold, at en afgiftspligtig person i sin virksomhed benytter en vare, der af den afgiftspligtige person eller for hans regning er forsendt eller transporteret fra en anden medlemsstat, hvor denne vare er produceret, udvundet, forarbejdet, indkøbt, erhvervet som defineret i artikel 2, stk. 1, litra b), eller indført af den afgiftspligtige person som led i hans virksomhed i denne anden medlemsstat, sidestilles med erhvervelse af varer inden for Fællesskabet mod vederlag.

Artikel 22

Det forhold, at de væbnede styrker i en stat, der er part i den nordatlantiske traktat, til eget brug eller til brug for det civile personale, der ledsager dem, benytter varer, som de ikke har erhvervet inden for rammerne af de normale afgiftsordninger på en medlemsstats interne marked, sidestilles med erhvervelse af varer inden for Fællesskabet mod vederlag, når indførslen af de pågældende varer ikke kan omfattes af den i artikel 143, litra h), omhandlede fritagelse.

Artikel 23

Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre, at transaktioner, der ville blive betragtet som levering af varer, hvis de blev foretaget inden for deres område af en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab, betragtes som erhvervelser af varer inden for Fællesskabet.







KAPITEL 3

Levering af ydelser

Artikel 24

1. Ved »levering af ydelser« forstås enhver transaktion, der ikke er en levering af varer.

2. Ved »teleydelser« forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse eller modtagelse af signaler, skrift, billeder og lyd eller informationer af enhver art ved hjælp af tråd, radio, optiske midler eller andre elektromagnetiske midler, herunder også den hermed forbundne overdragelse af retten til at benytte adgangen til transmission, udsendelse eller modtagelse, herunder formidling af adgang til globale informationsnet.

Artikel 25

En levering af ydelser kan bl.a. bestå i en af følgende transaktioner:

a) overdragelse af et immaterielt gode, uanset om fordringen på godet er skriftlig eller ikke

b) forpligtelse til at undlade noget eller til at tåle en handling eller en tilstand

c) udførelse af en ydelse i henhold til et pålæg fra det offentlige eller på dettes vegne eller ifølge loven.

Artikel 26

1. Følgende transaktioner sidestilles med levering af ydelser mod vederlag:

a) anvendelse af en vare, der indgår i en virksomheds aktiver, til privat brug for den afgiftspligtige person selv eller for hans personale eller i øvrigt til virksomheden uvedkommende formål, såfremt denne vare har givet ret til fuldt eller delvist fradrag af momsen

b) vederlagsfri levering af ydelser, som af den afgiftspligtige person foretages til privat brug eller til brug for hans personale eller i øvrigt til virksomheden uvedkommende formål.

2. Medlemsstaterne kan fravige bestemmelserne i stk. 1, såfremt en sådan undtagelse ikke giver anledning til konkurrenceforvridning.

Artikel 27

Med henblik på at modvirke konkurrenceforvridning kan medlemsstaterne efter høring af Momsudvalget sidestille levering af ydelser, som af en afgiftspligtig person foretages til brug for dennes virksomhed, med levering af ydelser mod vederlag, såfremt en anden afgiftspligtig persons levering af en sådan ydelse ikke ville give ham ret til fuldt fradrag af momsen.

Artikel 28

Når en afgiftspligtig person, som handler i eget navn, men for tredjemands regning, optræder som formidler i forbindelse med en ydelse, anses han for selv at have modtaget og leveret den pågældende ydelse.

Artikel 29

Artikel 19 finder tilsvarende anvendelse på levering af ydelser.







KAPITEL 4

Indførsel af varer

Artikel 30

Ved »indførsel af varer« forstås ankomst til Fællesskabet af en vare, der ikke er i fri omsætning som defineret i traktatens artikel 24.

Ud over de i stk. 1 omhandlede transaktioner betragtes ankomst til Fællesskabet af en vare, der er i fri omsætning, fra et tredjelandsområde, der udgør en del af Fællesskabets toldområde, som indførsel af varer.







AFSNIT V

STEDET FOR AFGIFTSPLIGTIGE TRANSAKTIONER







KAPITEL 1

Leveringsstedet for varer







Afdeling 1

Levering af varer uden transport

Artikel 31

I tilfælde, hvor varen ikke forsendes eller transporteres, forstås ved leveringsstedet det sted, hvor varen befinder sig på tidspunktet for leveringen.







Afdeling 2

Levering af varer med transport

Artikel 32

I tilfælde, hvor varen forsendes eller transporteres af leverandøren, af kunden eller af tredjemand, forstås ved leveringsstedet det sted, hvor varen befinder sig på det tidspunkt, hvor forsendelsen eller transporten til kunden påbegyndes.

Dog anses stedet for en levering foretaget af en importør, der er udpeget eller godkendt som betalingspligtig for momsen i henhold til artikel 201, samt stedet for eventuelle efterfølgende leveringer for at ligge i indførselsmedlemsstaten, såfremt stedet, hvor forsendelsen eller transporten påbegyndes, ligger på et tredjelandsområde eller i et tredjeland.

Artikel 33

1. Uanset artikel 32 anses leveringsstedet for varer, der af leverandøren eller for hans regning forsendes eller transporteres fra en anden medlemsstat end den, hvor forsendelsen eller transporten afsluttes, for at være det sted, hvor varerne befinder sig, når forsendelsen eller transporten til kunden afsluttes, når følgende betingelser er opfyldt:

a) leveringen af varer finder sted til en afgiftspligtig person eller en ikke-afgiftspligtig juridisk person, hvis erhvervelser af varer inden for Fællesskabet ikke er momspligtige i henhold til artikel 3, stk. 1, eller til enhver anden ikke-afgiftspligtig person

b) de leverede varer er hverken nye transportmidler eller varer, der med eller uden afprøvning leveres af leverandøren eller for hans regning efter montering eller installering.

2. Hvis de leverede varer forsendes eller transporteres fra et tredjelandsområde eller fra et tredjeland og af leverandøren indføres i en anden medlemsstat end den, hvor forsendelsen eller transporten til kunden afsluttes, anses varerne for at være forsendt eller transporteret fra indførselsmedlemsstaten.

Artikel 34

1. Såfremt følgende betingelser er opfyldt, finder bestemmelserne i artikel 33 ikke anvendelse på levering af varer, der alle forsendes eller transporteres til en og samme medlemsstat, når denne medlemsstat er den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten afsluttes:

a) de leverede varer er ikke punktafgiftspligtige varer

b) den samlede værdi — uden moms — af de leveringer, der på de i artikel 33 fastsatte betingelser har fundet sted i medlemsstaten, overstiger ikke 100 000 EUR eller det hertil svarende beløb i national valuta i det løbende kalenderår

c) den samlede værdi — uden moms — af de leveringer, der på de i artikel 33 fastsatte betingelser har fundet sted i medlemsstaten af andre varer end punktafgiftspligtige varer, har ikke oversteget 100 000 EUR eller det hertil svarende beløb i national valuta i det foregående kalenderår.

2. Den medlemsstat, på hvis område varerne befinder sig, når forsendelsen eller transporten til kunden afsluttes, kan nedsætte den i stk. 1 nævnte tærskel til 35 000 EUR eller det hertil svarende beløb i national valuta, såfremt medlemsstaten frygter, at tærsklen på 100 000 EUR fører til alvorlig konkurrenceforvridning.

De medlemsstater, der gør brug af den i første afsnit omhandlede mulighed, træffer de nødvendige foranstaltninger til at underrette de kompetente offentlige myndigheder i den medlemsstat, hvorfra varerne forsendes eller transporteres, herom.

3. Kommissionen forelægger snarest muligt Rådet en rapport om, hvorledes den i stk. 2 omhandlede særlige tærskel på 35 000 EUR fungerer, sammen med passende forslag, hvis det er relevant.

4. Den medlemsstat, på hvis område varerne befinder sig, når forsendelsen eller transporten påbegyndes, giver de afgiftspligtige personer, der foretager leveringer af varer, der kan omfattes af bestemmelserne i stk. 1, ret til at vælge, at stedet for disse leveringer fastlægges i overensstemmelse med artikel 33.

De pågældende medlemsstater fastsætter de nærmere regler for den i første afsnit omhandlede valgmulighed, der mindst skal omfatte en periode på to kalenderår.

Artikel 35

Bestemmelserne i artikel 33 og 34 finder ikke anvendelse på leveringer af brugte genstande, kunstgenstande, samlerobjekter og antikviteter som defineret i artikel 311, stk. 1, nr. 1)-4), og på leveringer af brugte transportmidler som defineret i artikel 327, stk. 3, der pålægges moms i henhold til de gældende særordninger på området.

Artikel 36

I tilfælde, hvor varen, der forsendes eller transporteres af leverandøren, af kunden eller af tredjemand, skal installeres eller monteres, med eller uden afprøvning, af leverandøren eller for hans regning, anses leveringsstedet for at være det sted, hvor installeringen eller monteringen foretages.

Når installeringen eller monteringen udføres i en anden medlemsstat end leverandørens, træffer den medlemsstat, på hvis område installeringen eller monteringen foretages, de nødvendige foranstaltninger for at undgå dobbelt påligning af afgifter i den pågældende medlemsstat.







Afdeling 3

Levering af varer om bord på skibe, fly eller tog

Artikel 37

1. I tilfælde, hvor leveringen af varer sker om bord på skibe, fly eller tog, og under den del af en personbefordring, som finder sted inden for Fællesskabet, anses leveringsstedet for at være afgangsstedet for personbefordringen.

2. Ved anvendelsen af stk. 1 forstås ved »den del af en personbefordring, som finder sted inden for Fællesskabet«, den del af en befordring, som foretages uden ophold uden for Fællesskabet mellem afgangsstedet og ankomststedet for personbefordringen.

»Afgangsstedet for en personbefordring« er det første sted, hvor der optages passagerer inden for Fællesskabet, eventuelt efter ophold uden for Fællesskabet.

»Ankomststedet for en personbefordring« er det sidste sted inden for Fællesskabet, hvor der afsættes passagerer, som er optaget inden for Fællesskabet, eventuelt inden ophold uden for Fællesskabet.

I tilfælde af en returrejse anses tilbagebefordringen for en separat befordring.

3. Kommissionen forelægger snarest muligt Rådet en rapport, der, hvis det er relevant, ledsages af passende forslag om beskatningsstedet for levering af varer, der er beregnet til forbrug om bord, og for ydelser, herunder servering af mad og drikkevarer, der præsteres over for passagerer på et skib, et fly eller et tog.

Medlemsstaterne kan indtil vedtagelsen af de i første afsnit omhandlede forslag fritage eller fortsætte med at fritage levering af varer, der er beregnet til forbrug om bord, og hvis beskatningssted fastsættes i henhold til stk. 1, med ret til fradrag af den i det tidligere omsætningsled betalte moms.







Afdeling 4

Levering af varer gennem distributionssystemer

Artikel 38

1. I tilfælde, hvor der leveres gas gennem distributionssystemet for naturgas, eller hvor der leveres elektricitet til en afgiftspligtig videreforhandler, anses leveringsstedet for at være det sted, hvor den afgiftspligtige videreforhandler har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted, for hvilket gassen eller elektriciteten leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted det sted, hvor han har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.

2. Ved anvendelsen af stk. 1 forstås ved »afgiftspligtig videreforhandler« en afgiftspligtig person, hvis hovedbeskæftigelse i forbindelse med køb af gas eller elektricitet er at videresælge disse produkter, og hvis eget forbrug af disse produkter er ubetydeligt.

Artikel 39

I tilfælde, hvor der leveres gas gennem distributionssystemet for naturgas, eller hvor der leveres elektricitet, og hvor en sådan levering ikke er omfattet af artikel 38, anses leveringsstedet for at være det sted, hvor kunden rent faktisk anvender og forbruger varen.

Hvis al eller en del af gassen eller elektriciteten faktisk ikke forbruges af kunden, anses disse ikke-forbrugte varer for at være anvendt og forbrugt det sted, hvor han har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted, for hvilket varen er leveret. I mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted anses han for at have anvendt og forbrugt varen det sted, hvor han har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.







KAPITEL 2

Stedet for erhvervelse af varer inden for Fællesskabet

Artikel 40

Stedet for en erhvervelse af varer inden for Fællesskabet anses for at være det sted, hvor varerne befinder sig, når forsendelsen eller transporten til kunden afsluttes.

Artikel 41

Med forbehold af artikel 40 anses stedet for en erhvervelse af varer inden for Fællesskabet, som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra b), nr. i), for at ligge på den medlemsstats område, som har tildelt det momsregistreringsnummer, hvorunder erhververen har foretaget erhvervelsen, medmindre erhververen godtgør, at denne erhvervelse er blevet pålagt moms efter artikel 40.

Såfremt der i henhold til artikel 40 pålægges erhvervelsen moms i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten af varerne afsluttes, efter at den er blevet pålagt moms i henhold til stk. 1, nedsættes afgiftsgrundlaget tilsvarende i den medlemsstat, som har tildelt det momsregistreringsnummer, hvorunder erhververen har foretaget denne erhvervelse.

Artikel 42

Artikel 41, stk. 1, finder ikke anvendelse, og erhvervelsen af varer inden for Fællesskabet anses for at være blevet pålagt moms i henhold til artikel 40, når følgende betingelser er opfyldt:

a) erhververen godtgør at have foretaget erhvervelsen med henblik på en efterfølgende levering, som foretages på den efter artikel 40 fastsatte medlemsstats område, og for hvilken modtageren er udpeget som betalingspligtig for momsen i overensstemmelse med artikel 197

b) erhververen har opfyldt forpligtelserne med hensyn til at indsende den i artikel 265 omhandlede oversigt.







KAPITEL 3

Leveringsstedet for ydelser







Afdeling 1

Generel regel

Artikel 43

Ved leveringsstedet for ydelser forstås det sted, hvor den, der leverer ydelsen, har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted, hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted det sted, hvor han har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.







Afdeling 2

Særlige bestemmelser







Underafdeling 1

Ydelser, der leveres af en formidler

Artikel 44

Ved leveringsstedet for ydelser, der leveres af en formidler, som handler i andres navn og for andres regning, bortset fra de i artikel 50 og 54 samt artikel 56, stk. 1, omhandlede ydelser, forstås det sted, hvor den underliggende transaktion foretages i henhold til dette direktiv.

Når kunden til den af formidleren leverede ydelse er momsregistreret i en anden medlemsstat end den, på hvis område den pågældende transaktion foretages, anses leveringsstedet for den ydelse, som formidleren leverer, dog for at ligge på den medlemsstats område, som har tildelt kunden det momsregistreringsnummer, hvorunder ydelsen er leveret.







Underafdeling 2

Ydelser vedrørende fast ejendom

Artikel 45

Leveringsstedet for ydelser vedrørende fast ejendom, herunder ydelser fra ejendomsmæglere, ejendomshandlere og sagkyndige, samt ydelser vedrørende forberedelse eller samordning af byggearbejder, såsom ydelser fra arkitekter og tilsynsførende, er det sted, hvor ejendommen er beliggende.







Underafdeling 3

Transportydelser

Artikel 46

Leveringsstedet for andre transportydelser end transport af varer inden for Fællesskabet er det sted, hvor transporten finder sted, idet der tages hensyn til tilbagelagte strækninger.

Artikel 47

Leveringsstedet for ydelser i form af transport af varer inden for Fællesskabet er afgangsstedet for transporten.

Når ydelser i form af transport af varer inden for Fællesskabet leveres til kunder, der er momsregistreret i en anden medlemsstat end den, hvor transporten påbegyndes, anses leveringsstedet dog for at ligge på den medlemsstats område, som har tildelt kunden det momsregistreringsnummer, hvorunder ydelsen er leveret.

Artikel 48

Ved »transport af varer inden for Fællesskabet« forstås enhver transport af varer med afgangssted og ankomststed i to forskellige medlemsstater.

»Afgangsstedet« er det sted, hvor transporten af varerne faktisk påbegyndes, uden medregning af den strækning, der tilbagelægges hen til det sted, hvor varerne befinder sig.

»Ankomststedet« er det sted, hvor transporten af varerne faktisk afsluttes.

Artikel 49

Transport af varer med afgangssted og ankomststed på en og samme medlemsstats område sidestilles med transport af varer inden for Fællesskabet, når transporten har direkte tilknytning til transport af varer med afgangssted og ankomststed beliggende på to forskellige medlemsstaters områder.

Artikel 50

Leveringsstedet for ydelser, der leveres af en formidler, som handler i andres navn og for andres regning, såfremt han medvirker ved levering af ydelser i form af transport af varer inden for Fællesskabet, er afgangsstedet for transporten.

Når kunden til den ydelse, som formidleren leverer, er momsregistreret i en anden medlemsstat end den, hvor transporten påbegyndes, anses leveringsstedet for den ydelse, som formidleren leverer, dog for at ligge på den medlemsstats område, som har tildelt kunden det momsregistreringsnummer, hvorunder ydelsen er leveret.

Artikel 51

Medlemsstaterne kan undlade at lægge moms på den del af transporten af varer inden for Fællesskabet, som svarer til de strækninger, der er tilbagelagt over farvande, som ikke hører med til Fællesskabets område.







Underafdeling 4

Kulturelle og lignende ydelser, ydelser knyttet til transport og ydelser i forbindelse med løsøregenstande

Artikel 52

Leveringsstedet for følgende ydelser er det sted, hvor ydelsen faktisk præsteres:

a) virksomhed inden for kultur, kunst, sport, videnskab, undervisning og underholdning eller lignende, herunder ydelser som organisator af sådan virksomhed samt i givet fald ydelser knyttet til disse former for virksomhed

b) virksomhed knyttet til transport, såsom lastning, losning, omladning og lignende virksomhed

c) sagkyndig vurdering af eller arbejde udført på løsøregenstande.

Artikel 53

Uanset artikel 52, litra b), anses leveringsstedet for ydelser i forbindelse med virksomhed knyttet til transport af varer inden for Fællesskabet, som leveres til kunder, der er momsregistreret i en anden medlemsstat end den, på hvis område virksomheden faktisk udføres, for at ligge på den medlemsstats område, som har tildelt kunden det momsregistreringsnummer, hvorunder ydelsen er leveret.

Artikel 54

Leveringsstedet for ydelser, der leveres af en formidler, som handler i andres navn og for andres regning, såfremt han medvirker ved levering af ydelser vedrørende virksomhed knyttet til transport af varer inden for Fællesskabet, er det sted, hvor den transporttilknyttede virksomhed faktisk udføres.

Når kunden til den ydelse, som formidleren leverer, er momsregistreret i en anden medlemsstat end den, på hvis område den transporttilknyttede virksomhed faktisk udføres, anses leveringsstedet for den ydelse, som formidleren leverer, dog for at ligge på den medlemsstats område, som har tildelt kunden det momsregistreringsnummer, hvorunder ydelsen er leveret.

Artikel 55

Uanset artikel 52, litra c), anses leveringsstedet for ydelser i forbindelse med sagkyndig vurdering af eller arbejde udført på løsøregenstande, som leveres til kunder, der er momsregistreret i en anden medlemsstat end den, på hvis område ydelserne faktisk præsteres, for at ligge på den medlemsstats område, som har tildelt kunden det momsregistreringsnummer, hvorunder ydelsen er leveret.

Den i stk. 1 omhandlede undtagelse finder kun anvendelse, når genstandene forsendes eller transporteres til steder uden for den medlemsstat, hvor ydelsen faktisk blev præsteret.







Underafdeling 5

Diverse ydelser

Artikel 56

1. Leveringsstedet for følgende ydelser, som leveres til kunder, der er etableret uden for Fællesskabet, eller til afgiftspligtige personer, som er etableret i Fællesskabet, men uden for tjenesteyderens land, er det sted, hvor kunden har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted, for hvilket ydelserne præsteres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted det sted, hvor han har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted:

a) hel eller delvis overdragelse af ophavsrettigheder, patentrettigheder, licensrettigheder, retten til varemærker, fællesmærker og mønstre og af andre lignende rettigheder

b) reklamevirksomhed

c) ydelser fra rådgivningsvirksomheder, ingeniører, projekteringsvirksomheder, advokater og revisorer samt andre lignende ydelser tillige med databehandling og meddelelse af oplysninger

d) forpligtelser til helt eller delvis at undlade udøvelse af en erhvervsmæssig virksomhed eller brug af en af de i dette stykke omhandlede rettigheder

e) bank–, finansierings– og forsikringstransaktioner, herunder genforsikring, med undtagelse af udlejning af sikkerhedsbokse

f) tilrådighedsstillelse af personale

g) udlejning af løsøregenstande med undtagelse af transportmidler af enhver art

h) adgang til samt transport eller transmission gennem distributionssystemet for naturgas og elektricitet og andre direkte forbundne ydelser

i) teleydelser

j) radio– og tv–spredningstjenester

k) elektronisk leverede ydelser, bl.a. de ydelser, der er anført i bilag II

l) ydelser, der udføres af formidlere, som handler i andres navn og for andres regning, såfremt de medvirker ved levering af ydelser omhandlet i dette stykke.

2. Når en leverandør af ydelser og kunden kommunikerer via elektronisk post, betyder dette ikke i sig selv, at den leverede ydelse er en elektronisk ydelse i den i stk. 1, litra k), omhandlede betydning.

▼M3

3. Stk. 1, litra j) og k), og stk. 2 anvendes indtil den 31. december 2009.

▼B

Artikel 57

1. I tilfælde, hvor de i artikel 56, stk. 1, litra k), omhandlede ydelser leveres til ikke-afgiftspligtige personer, der er etableret eller har deres bopæl eller sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, af en afgiftspligtig person, der har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted uden for Fællesskabet, hvorfra ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted uden for Fællesskabet, er leveringsstedet det sted, hvor den ikke-afgiftspligtige person er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.

▼M3

2. Stk. 1 anvendes indtil den 31. december 2009.

▼B







Underafdeling 6

Kriteriet vedrørende faktisk benyttelse eller udnyttelse

Artikel 58

Med henblik på at undgå dobbelt påligning eller ikke–påligning af afgifter eller konkurrenceforvridning kan medlemsstaterne med hensyn til ydelser omhandlet i artikel 56, stk. 1, og med hensyn til udlejning af transportmidler anse:

a) leveringsstedet for disse ydelser eller visse af disse ydelser, når dette er beliggende på deres område, som beliggende uden for Fællesskabet, såfremt den faktiske benyttelse eller udnyttelse finder sted uden for Fællesskabet

b) leveringsstedet for disse ydelser eller visse af disse ydelser, når dette er beliggende uden for Fællesskabet, som beliggende på deres område, såfremt den faktiske benyttelse eller udnyttelse finder sted inden for deres område.

Denne bestemmelse finder imidlertid ikke anvendelse på de i artikel 56, stk. 1, litra k), omhandlede ydelser, når de leveres til ikke-afgiftspligtige personer.

Artikel 59

1. Medlemsstaterne anvender artikel 58, litra b), på teleydelser, når de leveres til ikke-afgiftspligtige personer, der er etableret eller har deres bopæl eller sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, af en afgiftspligtig person, der har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted uden for Fællesskabet, hvorfra ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted uden for Fællesskabet.

▼M3

2. Indtil den 31. december 2009 anvender medlemsstaterne artikel 58, litra b), i forbindelse med radio- og tv-spredningstjenester omhandlet i artikel 56, stk. 1, litra j), når de leveres til ikke-afgiftspligtige personer, der er etableret eller har deres bopæl eller sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, af en afgiftspligtig person, der har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted uden for Fællesskabet, hvorfra ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted uden for Fællesskabet.

▼B







KAPITEL 4

Indførselsstedet for varer

Artikel 60

Indførslen af varer sker i den medlemsstat, på hvis område varen befinder sig, når den ankommer til Fællesskabet.

Artikel 61

Når en vare, der ikke er i fri omsætning, efter ankomsten til Fællesskabet henføres under en af de i artikel 156 nævnte ordninger eller procedurer eller under en ordning vedrørende fuldstændig fritagelse for importafgifter ved midlertidig indførsel eller vedrørende ekstern forsendelse, sker indførslen uanset artikel 60 i den medlemsstat, på hvis område varen ophører med at være dækket af disse ordninger eller procedurer.

Såfremt en vare, der er i fri omsætning, efter ankomsten til Fællesskabet henføres under en af de i artikel 276 og 277 omhandlede ordninger eller procedurer, sker indførslen i den medlemsstat, på hvis område varen ophører med at være dækket af disse ordninger eller procedurer.







AFSNIT VI

AFGIFTSPLIGTENS INDTRÆDEN OG AFGIFTENS FORFALD







KAPITEL 1

Almindelige bestemmelser

Artikel 62

I dette direktiv forstås ved

1) »afgiftspligtens indtræden«: den omstændighed, der bevirker, at lovens betingelser for afgiftens forfald er opfyldt

2) »afgiftens forfald«: det forhold, at statskassen i henhold til loven fra et bestemt tidspunkt kan gøre sit krav gældende over for den afgiftspligtige person, også selv om der kan gives udsættelse med betalingen.







KAPITEL 2

Levering af varer og ydelser

Artikel 63

Afgiftspligten indtræder og afgiften forfalder på det tidspunkt, hvor levering af varer eller ydelser finder sted.

Artikel 64

1. Når anden levering af varer end den, der består i udlejning af en vare for et bestemt tidsrum eller salg af en vare på afbetaling som omhandlet i artikel 14, stk. 2, litra b), og levering af ydelser medfører flere på hinanden følgende afregninger eller betalinger, anses den for at finde sted ved udløbet af de perioder, som disse afregninger eller betalinger vedrører.

2. Medlemsstaterne kan bestemme, at løbende leverancer af varer eller ydelser, der gennemføres i løbet af en vis periode, i visse tilfælde anses for at finde sted mindst én gang om året.

Artikel 65

Såfremt der betales afdrag, inden leveringen af varerne eller ydelserne finder sted, forfalder afgiften for det modtagne beløb på det tidspunkt, hvor afdraget indgår.

Artikel 66

Uanset artikel 63, 64 og 65 kan medlemsstaterne bestemme, at afgiften for visse transaktioner og for visse kategorier af afgiftspligtige personer forfalder på et af følgende tidspunkter:

a) senest ved udstedelsen af faktura

b) senest når vederlaget indgår

c) såfremt der ikke udstedes faktura, eller såfremt denne udstedes for sent, inden for en nærmere angivet frist fra afgiftspligtens indtræden.

Artikel 67

1. Når varer, der på de i artikel 138 fastsatte betingelser forsendes eller transporteres til en anden medlemsstat end den, hvor forsendelsen eller transporten påbegyndes, leveres uden moms, eller når varer på samme betingelser overføres uden moms til en anden medlemsstat af en afgiftspligtig person til brug for hans virksomhed, forfalder afgiften den 15. i den måned, der følger efter den måned, i hvilken afgiftspligten er indtrådt.

2. Uanset stk. 1 forfalder afgiften ved udstedelsen af fakturaen som omhandlet i artikel 220, når fakturaen er udstedt inden den 15. i den måned, der følger efter den måned, i hvilken afgiftspligten er indtrådt.







KAPITEL 3

Erhvervelse af varer inden for Fællesskabet

Artikel 68

Afgiftspligten indtræder på det tidspunkt, hvor erhvervelsen af varer inden for Fællesskabet finder sted.

Erhvervelsen af varer inden for Fællesskabet anses for at finde sted på det tidspunkt, hvor leveringen inden for medlemsstaten af lignende varer anses for at finde sted.

Artikel 69

1. Ved erhvervelse af varer inden for Fællesskabet forfalder afgiften den 15. i den måned, der følger efter den måned, i hvilken afgiftspligten er indtrådt.

2. Uanset stk. 1 forfalder afgiften ved udstedelsen af fakturaen som omhandlet i artikel 220, når fakturaen er udstedt inden den 15. i den måned, der følger efter den måned, i hvilken afgiftspligten er indtrådt.







KAPITEL 4

Indførsel af varer

Artikel 70

Afgiftspligten indtræder og afgiften forfalder på det tidspunkt, hvor varer indføres.

Artikel 71

1. Henføres varer straks ved ankomsten til Fællesskabet under en af de i artikel 156, 276 og 277 omhandlede ordninger eller procedurer eller under en ordning vedrørende fuldstændig fritagelse for importafgifter ved midlertidig indførsel eller vedrørende ekstern forsendelse, vil afgiftspligten først indtræde og afgiften først forfalde på det tidspunkt, hvor varerne ophører med at være dækket af disse ordninger eller procedurer.

Skal der for de indførte varer svares told, landbrugsimportafgifter eller afgifter med tilsvarende virkning, der er fastsat som led i en fælles politik, vil afgiftspligten imidlertid indtræde og afgiften forfalde på det tidspunkt, hvor afgiftspligten indtræder for de pågældende afgifter, og hvor disse forfalder.

2. Skal der for de indførte varer ikke svares nogen af de afgifter, der er omhandlet i stk. 1, andet afsnit, anvender medlemsstaterne de gældende toldbestemmelser ved fastlæggelse af afgiftspligtens indtræden og afgiftens forfald.







AFSNIT VII

AFGIFTSGRUNDLAG







KAPITEL 1

Definition

Artikel 72

I dette direktiv forstås ved »normalværdi« hele det beløb, som en kunde i samme omsætningsled som det, hvori leveringen af varer og ydelser finder sted, under frie konkurrencevilkår skulle have betalt på dette tidspunkt for de pågældende varer eller ydelser til en selvstændig leverandør på den medlemsstats område, hvor transaktionen er afgiftspligtig.

Hvis der ikke kan fastslås nogen sammenlignelig levering af varer og ydelser, forstås der ved normalværdien følgende beløb:

1) når der er tale om varer, et beløb, der ikke ligger under indkøbsprisen for varerne eller for lignende varer eller, hvis der ikke foreligger nogen indkøbspris, ikke under kostprisen og altid til de priser, der konstateres på tidspunktet for transaktionen

2) når der er tale om ydelser, et beløb, der ikke ligger under den afgiftspligtiges udgifter til levering af ydelsen.







KAPITEL 2

Levering af varer og ydelser

Artikel 73

Ved levering af varer og ydelser, bortset fra de i artikel 74 til 77 omhandlede, omfatter afgiftsgrundlaget den samlede modværdi, som leverandøren modtager eller vil modtage af kunden eller tredjemand for de pågældende transaktioner, herunder tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris.

Artikel 74

Når en afgiftspligtig person udtager eller anvender en vare fra sin virksomhed, eller når en afgiftspligtig person eller personer, som indtræder i hans rettigheder, når han ophører med sin afgiftspligtige økonomiske virksomhed, ligger inde med varer som omhandlet i artikel 16 og 18, er afgiftsgrundlaget købsprisen for varerne eller for tilsvarende varer eller i mangel af en købspris kostprisen på det tidspunkt, hvor disse transaktioner finder sted.

Artikel 75

Ved levering af ydelser i form af anvendelse af en vare, der indgår i en virksomheds aktiver, til privat brug og ved vederlagsfri levering af ydelser som omhandlet i artikel 26, er afgiftsgrundlaget de udgifter, som den afgiftspligtige person har haft i forbindelse med leveringen af ydelsen.

Artikel 76

Ved levering af varer i form af overførsel til en anden medlemsstat er afgiftsgrundlaget købsprisen for varerne eller for tilsvarende varer eller i mangel af en købspris kostprisen på det tidspunkt, hvor disse transaktioner finder sted.

Artikel 77

Ved levering af de i artikel 27 omhandlede ydelser, som af en afgiftspligtig person udføres til brug for dennes virksomhed, er afgiftsgrundlaget normalværdien af den pågældende transaktion.

Artikel 78

Følgende elementer medregnes i afgiftsgrundlaget:

a) skatter, told, importafgifter og andre afgifter med undtagelse af selve momsen

b) biomkostninger såsom provisions–, emballage–, transport– og forsikringsomkostninger, som leverandøren forlanger afholdt af kunden.

Medlemsstaterne kan ved anvendelsen af stk. 1, litra b), betragte omkostninger, der er omfattet af en særskilt aftale, som biomkostninger.

Artikel 79

Følgende elementer medregnes ikke i afgiftsgrundlaget:

a) prisnedsættelser i form af kasserabat for forudbetaling

b) rabatter og nedslag, der ydes kunden, og som opnås på det tidspunkt, hvor transaktionen finder sted

c) beløb, som en afgiftspligtig person modtager fra kunden som tilbagebetaling af omkostninger afholdt i dennes navn og for dennes regning, og som i hans regnskab godskrives en interimskonto.

Den afgiftspligtige person skal gøre rede for det faktiske beløb for de i stk. 1, litra c), omhandlede omkostninger og kan ikke fradrage den moms, der eventuelt er blevet opkrævet.

Artikel 80

1. For at forebygge momssvig eller momsunddragelse kan medlemsstaterne fastsætte, at i forbindelse med levering af varer og ydelser til modtagere, til hvem der findes familiemæssige eller andre nære personlige, ledelsesmæssige eller medlemsmæssige bindinger samt ejendomsretlige, finansielle eller retlige bindinger som fastsat af medlemsstaten, svarer beskatningsgrundlaget til normalværdien i følgende tilfælde:

a) hvis modværdien er lavere end normalværdien, og modtageren af leveringen eller ydelsen ikke har fuld fradragsret i henhold til artikel 167-171 og artikel 173-177

b) hvis modværdien er lavere end normalværdien, og leverandøren ikke har fuld fradragsret i henhold til artikel 167-171 og artikel 173-177, og leveringen er omfattet af fritagelse i henhold til artikel 132, 135, 136, 371, 375, 376 og 377, artikel 378, stk. 2, artikel 379, stk. 2, og artikel 380-390

c) hvis modværdien er højere end normalværdien, og leverandøren ikke har fuld fradragsret i henhold til artikel 167-171 og artikel 173-177.

►C1 I forbindelse med første afsnit kan retlige bindinger også omfatte forholdet mellem arbejdsgiver og arbejdstager eller ◄ arbejdstagerens familie eller andre nært forbundne personer.

2. Når medlemsstaterne gør brug af den i stk. 1 nævnte mulighed, kan de definere de kategorier af leverandører, tjenesteydere, erhververe eller kunder som foranstaltningerne finder anvendelse på.

3. Medlemsstaterne underretter Momsudvalget om de nationale foranstaltninger, der træffes til gennemførelse af bestemmelserne i stk. 1, i det omfang der ikke er tale om foranstaltninger, som allerede er bemyndiget af Rådet inden den 13. august 2006 i henhold til artikel 27, stk. 1-4, i direktiv 77/388/EØF, og som opretholdes i henhold til nærværende artikels stk. 1.

Artikel 81

De medlemsstater, der pr. 1. januar 1993 ikke gjorde brug af muligheden for at anvende en nedsat sats i henhold til artikel 98, kan, når de gør brug af muligheden i artikel 89, fastsætte, at afgiftsgrundlaget for de i artikel 103, stk. 2, omhandlede leveringer af kunstgenstande er lig med en brøkdel af det beløb, der er fastlagt efter artikel 73, 74, 76, 78 og 79.

Den i stk. 1 omhandlede brøkdel fastlægges på en sådan måde, at den moms, der skal betales, udgør mindst 5 % af det beløb, der er fastlagt efter artikel 73, 74, 76, 78 og 79.

Artikel 82

Medlemsstaterne kan fastsætte, at i forbindelse med levering af varer og ydelser omfatter beskatningsgrundlaget værdien af afgiftsfritaget investeringsguld, jf. artikel 346, der er stillet til rådighed af kunden for at blive anvendt til forarbejdning, og som derfor mister sin status som afgiftsfritaget investeringsguld, når sådanne varer og ydelser leveres. Den værdi, der skal anvendes, er investeringsgulds normalværdi på det tidspunkt, hvor disse varer og ydelser leveres.







KAPITEL 3

Erhvervelse af varer inden for Fællesskabet

Artikel 83

Ved erhvervelse af varer inden for Fællesskabet indgår de samme elementer i afgiftsgrundlaget som dem, der anvendes ved opgørelse af afgiftsgrundlaget ►C1 ved levering af de samme varer på medlemsstatens område, jf. kapitel 2. ◄ I særdeleshed udgøres afgiftsgrundlaget for transaktioner, der sidestilles med erhvervelse af varer inden for Fællesskabet som omhandlet i artikel 21 og 22, af købsprisen for varerne eller for tilsvarende varer eller i mangel af en købspris kostprisen på det tidspunkt, hvor disse transaktioner finder sted.

Artikel 84

1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de punktafgifter, som skal betales eller er betalt af den person, der inden for Fællesskabet erhverver et punktafgiftspligtigt produkt, indgår i afgiftsgrundlaget i henhold til artikel 78, stk. 1, litra a).

2. Når erhververen efter det tidspunkt, hvor erhvervelsen af varer inden for Fællesskabet foretages, opnår tilbagebetaling af de punktafgifter, der er betalt i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten af varerne påbegyndes, nedsættes afgiftsgrundlaget tilsvarende i den medlemsstat, på hvis område erhvervelsen er foretaget.







KAPITEL 4

Indførsel af varer

Artikel 85

Ved indførsel af varer er afgiftsgrundlaget toldværdien fastsat i overensstemmelse med gældende fællesskabsbestemmelser.

Artikel 86

1. I afgiftsgrundlaget medregnes følgende elementer, såfremt de ikke allerede indgår heri:

a) skatter, told, importafgifter og andre afgifter, som skal svares uden for indførselsmedlemsstaten, samt sådanne, som er foranlediget af indførslen, med undtagelse af den moms, der skal opkræves

b) biomkostninger såsom provisions-, emballage-, transport- og forsikringsomkostninger, som påløber indtil varernes første bestemmelsessted på indførselsmedlemsstatens område, samt omkostninger, som hidrører fra transporten til et andet bestemmelsessted inden for Fællesskabet, hvis dette sted er kendt på det tidspunkt, hvor afgiftspligten indtræder.

2. ►C1 Ved anvendelsen af stk. 1, litra b), forstås ◄ som »første bestemmelsessted« det sted, der er angivet i fragtbrevet eller i ethvert andet transportdokument, i henhold til hvilket varerne bringes ind i indførselsmedlemsstaten. I mangel af en sådan angivelse anses det første bestemmelsessted for at være det sted, hvor varen første gang omlades i indførselsmedlemsstaten.

Artikel 87

Følgende elementer medregnes ikke i afgiftsgrundlaget:

a) prisnedsættelser i form af kasserabat for forudbetaling

b) rabatter og nedslag, der ydes kunden, og som opnås på det tidspunkt, hvor indførslen finder sted.

Artikel 88

For varer, som har været midlertidigt udført fra Fællesskabet, og som genindføres efter uden for Fællesskabet at være undergået reparation, forarbejdning, tilpasning, omdannelse eller bearbejdning, træffer medlemsstaterne foranstaltninger for at sikre, at den afgiftsmæssige behandling for så vidt angår momsen for den fremkomne vare er den samme som den, der ville være blevet anvendt på de pågældende varer, såfremt de pågældende transaktioner var blevet udført på deres område.

Artikel 89

De medlemsstater, der pr. 1. januar 1993 ikke gjorde brug af muligheden for at anvende en nedsat sats i henhold til artikel 98, kan fastsætte, at afgiftsgrundlaget ved indførsel af kunstgenstande, samlerobjekter eller antikviteter som defineret i artikel 311, stk. 1, nr. 2), 3) og 4), er lig med en brøkdel af det beløb, der er fastlagt efter artikel 85, 86 og 87.

Den i stk. 1 omhandlede brøkdel fastlægges på en sådan måde, at den moms, der skal betales ved indførslen, udgør mindst 5 % af det beløb, der er fastlagt efter artikel 85, 86 og 87.







KAPITEL 5

Diverse bestemmelser

Artikel 90

1. I tilfælde af annullation, afbestilling, ophævelse, ikke-betaling eller kun delvis betaling eller afslag i prisen efter det tidspunkt, hvor transaktionen har fundet sted, nedsættes afgiftsgrundlaget tilsvarende på betingelser, som fastsættes af medlemsstaterne.

2. For så vidt angår ikke-betaling eller kun delvis betaling kan medlemsstaterne dog fravige stk. 1.

Artikel 91

1. Såfremt de elementer, der tjener til bestemmelse af afgiftsgrundlaget ved indførsel, er angivet i en anden valuta end den, som anvendes i den medlemsstat, hvor værdifastsættelsen sker, fastsættes omregningskursen efter gældende fællesskabsbestemmelser for beregning af toldværdien.

2. Såfremt de elementer, der tjener til bestemmelse af afgiftsgrundlaget for en anden transaktion end indførsel af varer, er angivet i en anden valuta end den, som anvendes i den medlemsstat, hvor værdifastsættelsen sker, omregnes beløbet efter den senest noterede salgskurs på det tidspunkt, hvor afgiften forfalder, på det eller de mest repræsentative valutamarkeder i den pågældende medlemsstat eller efter en kurs, der fastsættes under henvisning til dette eller disse markeder, efter regler, som medlemsstaterne har fastsat herfor.

Medlemsstaterne kan dog for visse af de i første afsnit omhandlede transaktioner eller for visse kategorier af afgiftspligtige personer anvende den omregningskurs, der er fastsat efter gældende fællesskabsbestemmelser for beregning af toldværdien.

Artikel 92

Hvad angår beløbene for returemballage kan medlemsstaterne tage en af følgende forholdsregler:

a) undlade at medregne dem i afgiftsgrundlaget og træffe de nødvendige foranstaltninger til, at dette grundlag reguleres, såfremt emballagen ikke returneres

b) medregne dem i afgiftsgrundlaget og træffe de nødvendige foranstaltninger til, at dette grundlag reguleres, såfremt emballagen rent faktisk returneres.







AFSNIT VIII

SATSER







KAPITEL 1

Anvendelse af satserne

Artikel 93

Den sats, der skal anvendes på afgiftspligtige transaktioner, er den, som er gældende på det tidspunkt, hvor afgiftspligten indtræder.

I følgende tilfælde anvendes dog den sats, der er gældende på det tidspunkt, hvor afgiften forfalder:

a) i de i artikel 65 og 66 fastsatte tilfælde

b) i tilfælde af erhvervelse af varer inden for Fællesskabet

c) i de i artikel 71, stk. 1, andet afsnit, og stk. 2, omhandlede tilfælde af indførsel af varer.

Artikel 94

1. Den sats, der skal anvendes ved erhvervelse af varer inden for Fællesskabet, er den, der anvendes på medlemsstatens område ved levering af samme vare.

2. Med forbehold af den i artikel 103, stk. 1, fastsatte mulighed for at anvende en nedsat sats ved indførsel af kunstgenstande, samlerobjekter og antikviteter er den sats, der skal anvendes ved indførsel af varer, den, der anvendes på medlemsstatens område ved levering af samme vare.

Artikel 95

I tilfælde af ændring af satserne kan medlemsstaterne foretage regulering i de i artikel 65 og 66 anførte tilfælde for at tage hensyn til den sats, som var gældende på det tidspunkt, hvor varerne eller ydelserne blev leveret.

Medlemsstaterne kan desuden vedtage hensigtsmæssige overgangsforanstaltninger.







KAPITEL 2

Satsernes struktur og niveau







Afdeling 1

Normalsats

Artikel 96

Medlemsstaterne anvender en normalsats for momsen, som fastsættes af hver enkelt medlemsstat som en procentsats af afgiftsgrundlaget, og som er ens for levering af varer og for levering af ydelser.

Artikel 97

1. Fra den 1. januar 2006 til den 31. december 2010 må normalsatsen ikke være mindre end 15 %.

2. Rådet træffer afgørelse i overensstemmelse med traktatens artikel 93 om niveauet for den normalsats, der skal anvendes efter den 31. december 2010.







Afdeling 2

Nedsatte satser

Artikel 98

1. Medlemsstaterne kan anvende en eller to nedsatte satser.

2. De nedsatte satser må kun anvendes på levering af de kategorier af varer og ydelser, som er anført i bilag III.

De nedsatte satser finder ikke anvendelse på de ydelser, der er omhandlet i artikel 56, stk. 1, litra k).

3. Ved anvendelse af de nedsatte satser i henhold til stk. 1 kan medlemsstaterne, hvor det drejer sig om varekategorier, anvende den kombinerede nomenklatur til at fastsætte, hvad den pågældende kategori præcist dækker.

Artikel 99

1. De nedsatte satser fastsættes som en procentsats af afgiftsgrundlaget, som ikke må være mindre end 5 %.

2. Hver nedsat sats fastsættes således, at det normalt vil være muligt i det momsbeløb, der fremkommer ved anvendelsen af denne sats, at foretage fradrag af den samlede afgift, der er fradragsberettiget i henhold til artikel 167-171 og artikel 173-177.

Artikel 100

På grundlag af en rapport fra Kommissionen tager Rådet hvert andet år, første gang i 1994, de nedsatte satsers anvendelsesområde op til revision.

Rådet kan i overensstemmelse med traktatens artikel 93 beslutte at ændre listen over varer og ydelser i bilag III.

Artikel 101

Senest den 30. juni 2007 forelægger Kommissionen på grundlag af en undersøgelse foretaget af en uafhængig økonomisk tænketank en samlet evalueringsrapport for Europa-Parlamentet og Rådet om virkningen af nedsatte satser på ydelser, der leveres lokalt, herunder restaurationsydelser, især med hensyn til jobskabelse, økonomisk vækst og det indre markeds funktion.







Afdeling 3

Særlige bestemmelser

Artikel 102

Medlemsstaterne kan anvende en nedsat sats på levering af naturgas, elektricitet og fjernvarme, forudsat at det ikke indebærer nogen risiko for konkurrenceforvridning.

En medlemsstat, der agter at anvende en nedsat sats i henhold til stk. 1, skal først underrette Kommissionen herom. Kommissionen afgør, om der er risiko for konkurrenceforvridning. Har Kommissionen ikke truffet afgørelse inden tre måneder efter modtagelsen af underretningen, formodes der ikke at være nogen risiko for konkurrenceforvridning.

Artikel 103

1. Medlemsstaterne kan bestemme, at den nedsatte sats eller en af de nedsatte satser, som de anvender i overensstemmelse med artikel 98 og 99, ligeledes finder anvendelse på indførsel af kunstgenstande, samlerobjekter og antikviteter som defineret i artikel 311, stk. 1, nr. 2), 3) og 4).

2. Når de gør brug af den i stk. 1 omhandlede mulighed, kan medlemsstaterne ligeledes anvende den nedsatte sats på følgende leveringer:

a) leveringer af kunstgenstande, der foretages af kunstneren eller dennes retssuccessorer

b) leveringer af kunstgenstande, der foretages lejlighedsvis af en afgiftspligtig person, der ikke er en afgiftspligtig videreforhandler, når kunstgenstandene er blevet indført af den afgiftspligtige person selv eller er blevet leveret til ham af kunstneren eller dennes retssuccessorer, eller når de har givet ham ret til at fradrage det fulde momsbeløb.

Artikel 104

Østrig kan i kommunerne Jungholz og Mittelberg (Kleines Walsertal) anvende en normalsats, som er lavere end den tilsvarende sats, der anvendes i resten af Østrig, dog ikke under 15 %.

Artikel 105

Portugal kan for transaktioner, der gennemføres i de autonome regioner Azorerne og Madeira, og for indførsler, der foretages direkte til disse regioner, anvende satser, der er lavere end dem, der anvendes for det kontinentale område.







KAPITEL 3

Midlertidige bestemmelser for visse arbejdskraftintensive ydelser

Artikel 106

Medlemsstaterne kan af Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af Kommissionen, få tilladelse til indtil senest den 31. december 2010 at anvende de i artikel 98 omhandlede nedsatte satser på de ydelser, der er anført i bilag IV.

De nedsatte satser kan anvendes på ydelser, som er nævnt i højst to af de i bilag IV anførte kategorier.

I undtagelsestilfælde kan en medlemsstat få tilladelse til at anvende de nedsatte satser på ydelser i tre af ovennævnte kategorier.

Artikel 107

De i artikel 106 omhandlede ydelser skal opfylde følgende betingelser:

a) de skal være arbejdskraftintensive

b) de skal i stor udstrækning leveres direkte til de endelige forbrugere

c) de skal være overvejende lokale og må ikke skabe konkurrenceforvridning.

Der skal desuden være en snæver forbindelse mellem den prisnedsættelse, der følger af satsnedsættelsen, og den forudselige højere efterspørgsel og øgede beskæftigelse. Anvendelsen af en nedsat sats må ikke bringe det indre markeds funktion i fare.

Artikel 108

En medlemsstat, der første gang efter den 31. december 2005 i henhold til denne artikel ønsker at anvende en nedsat sats på en eller flere af de ydelser, der er omhandlet i artikel 106, underretter Kommissionen herom senest den 31. marts 2006. Den giver før samme dato Kommissionen alle relevante oplysninger om de nye foranstaltninger, den ønsker at indføre, herunder især:

a) oplysninger om foranstaltningens anvendelsesområde og en nøjagtig beskrivelse af de pågældende ydelser

b) oplysninger, hvoraf det fremgår, at de i artikel 107 fastsatte betingelser er opfyldt

c) oplysninger, hvoraf de