1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FORORDNING(EØF) Nr. 1017/68
af 19. juli 1968
omanvendelseafkonkurrencereglerfortransportmedjernbane,adlandevejeogsejlbarevand-
veje
(EFT L 175 af 23.7.1968, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►A1Tiltrædelsesakt for Danmark, Irland og Det Forenede Kongerige Storbri-
tannien og Nordirland L 73 14 27.3.1972
►A2Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
►A3Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C 241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.1995
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980,s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS FORORDNING(EØF) Nr. 1017/68
af 19. juli 1968
om anvendelse af konkurrenceregler for transport med jernbane,
ad landeveje og sejlbare vandveje
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-miske Fællesskab, særlig artiklerne 75 og 87,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,under henvisning til udtalelse fra Det europæiske Parlament(
1),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg (2),
og
ud fra følgende betragtninger:I medfør af Rådets forordning nr. 141 om ikkeanvendelse af Rådets
forordning nr. 17 på transportsektoren(
3), finder forordning nr. 17 (4),
ikke anvendelse på aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på trans-portområdet, som medfører en fastsættelse af befordringspriser og-vilkår, begrænsning af eller kontrol med udbudet af transportydelsereller opdeling af transportmarkederne, og heller ikke på udnyttelse af endominerende stilling på transportmarkedet efter traktatens artikel 86;
for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje er denne
ikke-anvendelse i henhold til forordning nr. 1002/67/EØF (
5)begrænset
til 30. juni 1968;
fastsættelsen af konkurrenceregler for jernbane-, landevejs- og vand-
vejstrafikken er en foranstaltning, der vedrører såvel den fælles trans-portpolitiksom den almindelige erhvervspolitik ;
ved fastsættelsen af de på disse områder anvendelige konkurrenceregler
bør der tages hensyn til de særlige forhold, der gælder på transport-området;
konkurrencereglerne på transportområdet afviger fra de almindelige
konkurrenceregler; derfor skal der gives virksomhederne mulighed forat få kendskab til de regler, der skal anvendes i hvert enkelt tilfælde;
indførelse af konkurrenceregler, der gælder for transport, gør det ønske-
ligt at lade disse regler omfatte såvel visse virksomhedssammenslutnin-gers fælles finansiering eller fælles erhvervelse af transportmateriel eller-tilbehør til fælles anvendelse som også dele af den virksomhed, somstøtteerhvervene på transportområdet udøver i forbindelse med transportmed jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje;
for at handelen mellem medlemsstater ikke skal blive påvirket, og
konkurrencen inden for fællesmarkedet ikke skal blive fordrejet, børaftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger afvirksomheder og samordnet praksis mellem virksomheder samt misbrugaf en dominerende stilling på fællesmarkedet, der kunne have sådannevirkninger, af principielle grunde forbydes, for så vidt angår de treovennævnte transportgrene;
visse arter af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på transport-
området, som udelukkende har til formål og muliggør indførelsen aftekniske forbedringer eller teknisk samarbejde, kan undtages fra kartel-forbudet, idet de bidrager til forbedring af produktiviteten. Rådet kan påbaggrund af erfaringer og som følge af anvendelsen af denne forordning
(1) EFT nr. 205 af 11. 12. 1964, s. 3505/64.
(2) EFT nr. 103 af 12. 6. 1965, s. 1792/65.
(3) EFT nr. 124 af 28. 11. 1962, s. 2751/62.
(4) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.
(5) EFT nr. 306 af 16. 12. 1967, s. 1.
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 3
▼B
finde anledning til på forslag af Kommissionen at ændre listen over
disse arter af aftaler;
for at fremme en forbedring af den undertiden alt for stærkt opsplittede
erhvervsmæssige struktur inden for landevejs- og vandvejstrafikken børendvidere aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, der har til formål atskabe og drive virksomhedssammenslutninger inden for disse to trans-portgrene til udførelse af befordringsopgaver, herunder fælles finansie-ring eller erhvervelse af transportmateriel eller -tilbehør til fælles brug,undtages fra kartelforbudet. En sådan generel undtagelse kan kun gives,såfremt en sammenslutnings samlede lastekapacitet ikke overstiger enbestemt maksimalgrænse, og de i sammenslutningen deltagende enkelt-virksomheders individuelle kapacitet ikke overskrider bestemte grænser,der er fastsat således, at ingen af disse virksomheder kan opnå endominerende stilling inden for sammenslutningen. Kommissionen skaldog have mulighed for at skride ind, hvis sådanne aftalter i det enkeltetilfælde har virkninger, som er uforenelige med betingelserne for, at etkartel kan anerkendes som tilladeligt, og som udgør et misbrug afundtagelsen. Den omstændighed, at en virksomhedssammenslutningdisponerer over en samlet lastekapacitet, der overskrider den fastsattemaksimalgrænse, eller på grund af de i sammenslutningen deltagendeenkeltvirksomheders individuelle kapacitet ikke kommer i betragtningmed hensyn til den generelle undtagelse, udelukker dog ikke, at det kandreje sig om en tilladelig aftale, en tilladelig vedtagelse eller en tilla-delig samordnet praksis, såfremt disse opfylder de i denne forordningherfor fastsatte forudsætninger;
fører en aftale, en vedtagelse eller en samordnet praksis til en forbedring
af transportydelsernes kvalitet eller til fremme af kontinuitet og stabi-litet i tilfredsstillelsen af transportbehovet på de markeder, hvor udbudog efterspørgsel er underkastet stærke tidsbestemte svingninger, eller tilforøgelse af virksomhedernes produktivitet eller til fremme af dentekniske eller økonomiske udvikling, bør forbudet kunne erklæres foruanvendeligt. Det er dog en forudsætning herfor, at aftalen, vedtagelseneller den samordnede praksis i rimeligt omfang tager hensyn til trans-portforbrugernes interesser, ikke pålægger de pågældende virksomhederbegrænsninger, som ikke er nødvendige for at nå ovennævnte mål, ogikke giver disse virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencenpå en væsentlig del af det pågældende transportmarked, også underhensyntagen til konkurrence fra de andre transportgrene som alternativtransportmulighed;
sålænge Rådet ikke har bragt nogen egnede foranstaltninger i anven-
delse inden for rammerne af den fælles transportpolitiktil at sik restabiliteten på et transportmarked, bør - når Rådet har konstateret enkrisesituation - på det pågældende marked de aftaler godkendes, der ernødvendige for at nedbringe de forstyrrelser, der følger af transportmar-kedets struktur;
medlemsstaterne bør på jernbane-, landevejs- og vandvejstrafikkens
område med hensyn til offentlige virksomheder og virksomheder, somde indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, ikke træffe elleropretholde foranstaltninger, der strider imod denne forordning. Lige-ledes bør virksomheder, som det er overladt at udføre tjenesteydelser afalmindelig økonomisk interesse, undergives denne forordnings bestem-melser, for så vidt anvendelsen af bestemmelserne ikke retligt ellerfaktisk er til hinder for opfyldelsen af de særlige opgaver, som erbetroet virksomhederne; dog må udviklingen af samhandelen ikkederved påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabetsinteresse. Kommissionen skal have mulighed for at påse, at disse prin-cipper bringes i anvendelse og til dette formål at meddele passendedirektiver eller beslutninger til medlemsstaterne;
de nærmere retningslinier for anvendelsen af de materielretlige regler,
som fastsættes i denne forordning, skal udformes således, at de delsgiver sikkerhed for et effektivt tilsyn og mest muligt forenkler denadministrative kontrol, dels tilgodeser kravet om retssikkerhed for virk-somhederne;
det påhviler i første række virksomhederne selv at bedømme, hvorvidt
deres aftaler, vedtagelser eller samordnede praksis i højere grad harkonkurrencebegrænsende virkninger end sådanne økonomisk gunstige
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 4
▼B
virkninger, der kan gøre disse begrænsninger rimelige; de bør på dennemåde på eget ansvar konstatere det lovlige eller ulovlige ved disseaftaler, vedtagelser eller denne samordnede praksis;
det bør derfor tillades virksomhederne at afslutte og anvende aftaler
uden at skulle offentliggøre dem; der består således en risiko for, at dekan blive erklæret ugyldige med tilbagevirkende kraft i tilfælde af, atdisse aftaler skulle blive efterprøvet på grundlag af en klage eller afKommissionen på embeds vegne; det skal dog ikke være udelukket, atdisse aftaler med tilbagevirkende kraft findes lovlige, såfremt en sådanefterfølgende undersøgelse finder sted;
i visse tilfælde kan virksomhederne dog ønske de kompetente myndig-
heders hjælp til at opnå sikkerhed for, at deres aftaler, vedtagelser ellersamordnede praksis er i overensstemmelse med de gældende forskrifter.Med henblikherpå bør der inføres en fremgangsmåde, efter hvilk en derskal indgives en ansøgning til Kommissionen, og det væsentlige indholdaf denne ansøgning offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers
Tidende, således at en interesseret tredjemand kan meddele sine
bemærkninger til den pågældende aftale. Indgiver medlemsstaterne elleren interesseret tredjemand ingen klager, og meddeler Kommissionenikke inden for en fastsat frist ansøgerne, at der hersker betydelig tvivlmed hensyn til den pågældende aftales tilladelighed, anses aftalen somfritaget fra forbudet for den forløbne tid og for de følgende tre år;
da de aftaler, som er nødvendige for i tilfælde af en af Rådet konstateret
krisesituation at reducere de forstyrrelser, der følger af transportmarke-dets struktur, er af undtagelsesmæssig karakter, bør det bestemmes, atvirksomheder, der ønsker at opnå godkendelse af en sådan aftale, skalanmelde denne for Kommissionen. Kommissionens godkendelse skalførst have virkning fra den dato, hvor den vedtages. En sådan godken-delse må ikke gælde for mere end tre år fra Rådets konstatering afkrisesituationen, og fornyelsen af beslutningen skal være afhængig af, atRådet på ny konstaterer en krisesituation. Under alle omstændighederophører godkendelsen med at have gyldighed senest seks måneder efterdet tidspunkt, på hvilket Rådet har bragt egnede foranstaltninger tilsikring af stabiliteten på det af aftalen berørte transportmarked i anven-delse;
for at sikre en ensartet anvendelse inden for det fælles marked af
konkurrencereglerne for transport er det nødvendigt at fastsætte deregler, efter hvilke Kommissionen i nær og stadig forbindelse medmedlemsstaternes kompetente myndigheder kan træffe de til anven-delsen af disse konkurrenceregler fornødne foranstaltninger;
med henblikherpå bør Kommissionen k unne få bistand fra medlemssta-
ternes kompetente myndigheder og desuden inden for hele fællesmarke-dets område have beføjelse til at anmode om oplysninger og foretageefterprøvninger, som er nødvendige for at konstatere tilstedeværelsen afaftaler, vedtagelser og samordnet praksis, der er forbudt i henhold tildenne forordning, samt af misbrug af en dominerende stilling, som erforbudt i henhold til denne forordning;
såfremt der ved anvendelse af forordningen i en bestemt sag efter en
medlemsstats opfattelse opstår spørgsmål af principiel karakter vedrø-rende den fælles transportpolitik, bør Rådet have mulighed for at under-søge disse principielle spørgsmål. Det er formålstjenligt, at allespørgsmål af generel karakter, der følger af iværksættelsen af konkur-rencepolitikken på transportområdet, kan indbringes for Rådet. En frem-gangsmåde skal fastsættes for at sikre, at beslutningen om at anvendedenne forordning i en bestemt sag først vedtages af Kommissionen efterRådets undersøgelse af de principielle spørgsmål og under hensyntagentil de forskellige opfattelser, som er fremkommet;
for at udføre sin opgave med at drage omsorg for denne forordnings
anvendelse, skal Kommissionen kunne rette henstillinger og beslut-ninger til virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder for atbringe overtrædelser af forordningens bestemmelser om forbud modvisse aftaler, vedtagelser og visse former for praksis til ophør;
overholdelsen af forordningens forbudsregler og opfyldelsen af de
pligter, som pålægges virksomheder og sammenslutninger af virksom-
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 5
▼B
heder under anvendelse af forordningen, skal kunne sikres ved bøder ogtvangsbøder;
der bør sikres de pågældende virksomheder ret til at blive hørt af
Kommissionen; der bør gives tredjemand, hvis interesser kan berøres afen beslutning, lejlighed til at udtale sig forinden, og der bør sikres envidtgående offentligørelse af de trufne beslutninger;
der bør i henhold til traktatens artikel 172 tillægges Domstolen fuld
prøvelsesret vedrørende beslutninger, ved hvilke bøder eller tvangs-bøder pålægges;
ikrafttrædelsen af forordningens forbud vedrørende aftaler, vedtagelser
og samordnet praksis, som består på dagen for denne forordningsoffentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende , bør udsættes
seks måneder for at lette virksomhedernes tilpasning til forordningensbestemmelser;
der bør inden for en passende frist efter afslutningen af de forhand-
linger, der vil blive ført med de tredjelande, der har underskrevet denreviderede konvention om Rhinsejlads, foretages de ændringer afforordningen i dens helhed, som måtte vise sig nødvendige underhensyntagen til de forpligtelser, der følger af den reviderede konventionom Rhinsejlads;
der bør foretages de ændringer i forordningen, der i givet fald viser sig
nødvendige efter erfaringer, der opnås i løbet af tre år. Under hensyn-tagen til udviklingen af den fælles transportpolitik i løbet af det nævntetidsrum skal det især undersøges, om forordningens anvendelsesområdebør udstrækkes til aftaler, vedtagelser og samordnet praksis samt tilmisbrug af den dominerende stilling, som ikke påvirker handelenmellem medlemsstater,
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
Artikel 1
Principbestemmelse
For så vidt angår transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare
vandveje, finder bestemmelserne i denne forordning anvendelse påaftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som har til formål eller følgeat fastsætte befordringspriser og -vilkår, begrænsning af eller kontrolmed udbudet af transportydelser, opdeling af transportmarkederne,anvendelse af tekniske forbedringer eller teknisk samarbejde, fællesfinansiering eller erhvervelse af transportmateriel eller -tilbehør, som erumiddelbart forbundet med transportydelse, for så vidt som dette ernødvendigt for den fælles drift af en sammenslutning af virksomhederinden for landevejs- og vandvejstrafikken, således som defineret iartikel 4, samt på misbrug af en dominerende stilling på transportmar-kedet. Disse bestemmelser gælder også virksomhed udøvet af støtteer-hvervene på transportområdet, når denne virksomhed har det ovenforanførte formål eller de ovenfor anførte virkninger.
Artikel 2
Forbud mod aftaler
Med forbehold af artiklerne 3-6 er alle aftaler mellem virksomheder,
alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alleformer for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellemmedlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænseeller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, uforenelige medfællesmarkedet og forbudt, uden at dette kræver en forudgående beslut-ning, navnlig sådanne som består i:
a) direkte eller indirekte fastsættelse af befordringsvederlag og -vilkår
eller af andre forretningsbetingelser,
b) begrænsning af eller kontrol med befordringsudbud, afsætning,
teknisk udvikling eller investeringer,
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 6
▼B
c) opdeling af transportmarkeder,
d) anvendelse af ulige vilkår for ydelser af samme værdi over for
handelspartnere, som derved stilles ringere i konkurrencen,
e) at det stilles som vilkår for indgåelse af en aftale, at medkontra-
henten godkender tillægsydelser, som efter deres natur eller ifølgehandelssædvane ikke har forbindelse med transportydelsen.
Artikel 3
Lovlig undtagelse for tekniske aftaler
1. Det i artikel 2 fastsatte forbud gælder ikke for aftaler, vedtagelser
og samordnet praksis, som udelukkende har anvendelse af tekniskeforbedringer eller teknisk samarbejde til formål og til følge ved
a) ensartet anvendelse af normer og typer for materiel, driftsmidler til
trafikken, transportmidler og faste anlæg;
b) udveksling eller fælles anvendelse af personale, materiel, transport-
midler og faste anlæg til gennemførelse af befordringer;
c) ordning og gennemførelse af forbindelsesbefordringer, supplerende
befordringer, erstatningsbefordringer eller kombinerede befordringersamt opstilling og anvendelse af totalpriser og totalvilkår, herunderkonkurrencepriser, for disse befordringer;
d) dirigering af trafikken inden for samme transportgren ad de drifts-
mæssigt mest hensigtsmæssige ruter;
e) samordning af køre- og fartplaner for ruter, som følger efter
hinanden;
f) samling af enkeltladninger;
g) opstilling af ensartede regler for befordringstariffernes struktur og
betingelser for disses anvendelse, for så vidt som befordringspriserog -vilkår ikke fastlægges herigennem.
2. Kommissionen forelægger eventuelt for Rådet forslag til udvidelse
eller indskrænkning af opregningen i stk. 1.
Artikel 4
Undtagelse for sammenslutninger af små og mellemstore virksom-
heder
1. Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis af den i artikel 2
angivne art er undtaget fra det der anførte forbud, når de har følgendeformål:
— oprettelse og drift af sammenslutninger af virksomheder inden for
landevejs- og vandvejstrafikken til udførelse af transportvirksomhed,
— fælles finansiering eller erhvervelse af transportmateriel eller
-tilbehør, som står i umiddelbar forbindelse med transportydelsen,for så vidt som dette er nødvendigt for den fælles drift af dissesammenslutninger,
og når sammenslutningens samlede lastekapacitet ikke overstiger
følgende mængder:
— 10.000 tons ved befordring ad landeveje,— 500.000 tons ved befordring ad sejlbare vandveje.
Hver af de i sammenslutningen deltagende enkeltvirksomheder må kun
have en kapacitet på højst 1.000 tons ved befordring ad landeveje ellerhøjst 50.000 tons ved befordring ad sejlbare vandveje.
2. Har iværksættelsen af aftaler, vedtagelser eller samordnet praksis
af den i stk. 1 angivne art i det enkelte tilfælde virkninger, som eruforenelige med de i artikel 5 anførte betingelser, og udgør et misbrugaf fritagelsen fra artikel 2, kan det pålægges de pågældende virksom-heder og sammenslutninger af virksomheder at bringe disse virkningertil ophør.
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 7
▼B
Artikel 5
Forbudets ikke-anvendelse
Det i artikel 2 indeholdte forbud kan med tilbagevirkende kraft erklæres
for uanvendeligt på
— aftaler eller kategorier af aftaler mellem virksomheder,— vedtagelser eller kategorier af vedtagelser inden for sammenslut-
ninger af virksomheder,
— samordnet praksis eller kategorier heraf,
som bidrager til
— at forbedre kvaliteten af transportydelserne, eller— at fremme en større kontinuitet og stabilitet i tilfredsstillelsen af
transportbehovet på de markeder, hvor udbud og efterspørgsel erunderkastet stærke tidsbestemte svingninger, eller
— at forøge virksomhedernes produktivitet, eller— at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling
under passende hensyntagen til transportforbrugernes interesser, og
uden at der
a) pålægges de pågældende transportvirksomheder begrænsninger, som
ikke er nødvendige for at nå disse mål,
b) gives disse virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen
for en væsentlig del af det pågældende transportmarked.
Artikel 6
Aftaler om begrænsning af forstyrrelser, der følger af transport-
markedets struktur
1. Så længe Rådet ikke har iværksat nogen egnede foranstaltninger
inden for rammerne af den fælles transportpolitiktil sik ring af stabili-teten på et transportmarked, kan det i artikel 2 indeholdte forbuderklæres for uanvendeligt på aftaler, vedtagelser og samordnet praksis,som er egnede til at begrænse forstyrrelserne på det pågældendemarked.
2. En beslutning, der træffes i overensstemmelse med fremgangs-
måden i artikel 14 om ikke at anvende det i artikel 2 indeholdte forbudmå først komme til anvendelse, når Rådet med kvalificeret flertal eller,når en medlemsstat er af den opfattelse, at betingelserne i traktatensartikel 75, stk. 3, er opfyldt, med enstemmighed på grundlag af enberetning fra Kommissionen har konstateret en krisesituation på heletransportmarkedet eller på en del af dette.
3. Med forbehold af bestemmelserne i stk. 2, er beslutningen om
ikke-anvendelse af forbud i artikel 2 underkastet den betingelse,
a) at aftaler, vedtagelser eller samordnet praksis ikke pålægger de
pågældende virksomheder nogen begrænsninger, som ikke ernødvendige for at begrænse forstyrrelserne, og
b) at de ikke gør det muligt for disse virksomheder at udelukke konkur-
rencen for en væsentlig del af det pågældende transportmarked.
Artikel 7
Aftalers og vedtagelsers manglende retsvirkning
De aftaler eller vedtagelser, som er forbudt i medfør af de foranstående
bestemmelser, har ingen retsvirkning.
Artikel 8
Forbud mod misbrug af en dominerende stilling
En eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling på
fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf er uforenelig med fælles-markedet og forbudt i den udstrækning, samhandelen mellem medlems-stater herved kan påvirkes.
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 8
▼B
Misbrug kan især bestå i:
a) direkte eller indirekte påtvingelse af urimelige befordringspriser eller
-betingelser,
b) begrænsning af befordringsudbud, afsætning eller teknisk udvikling
til skade for forbrugerne,
c) anvendelse af ulige vilkår for ydelser af samme værdi over for
handelspartnere, som derved stilles ringere i konkurrencen,
d) at det stilles som vilkår for indgåelse af en aftale, at medkontra-
henten godkender tillægsydelser, som efter deres natur eller ifølgehandelssædvane ikke har forbindelse med befordringsydelsen.
Artikel 9
Offentlige virksomheder
1. På transportområdet afstår medlemsstaterne, for så vidt angår
offentlige virksomheder og virksomheder, som de indrømmer særligeeller eksklusive rettigheder, fra at træffe eller opretholde foranstalt-ninger, som er i strid med bestemmelserne i de foregående artikler.
2. Virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af
almindelig økonomisk interesse, er underkastet bestemmelserne i deforegående artikler, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelserikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, somer betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i etsådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesser.
3. Kommissionen påser, at bestemmelserne i denne artikel bringes i
anvendelse, og meddeler, såfremt det er påkrævet, medlemsstaternepassende direktiver eller beslutninger.
Artikel 10
Behandling af sager ex officio eller på begæring
Kommissionen kan på begæring eller på eget initiativ indlede behand-
lingen af en sag med henblikpå at bringe overtrædelse af bestemmel-serne i artikel 2 eller 8 til ophør samt fremgangsmåden med henblik påanvendelse af artikel 4, stk. 2.
Berettigede til at indgive klage er:
a) medlemsstaterne
b) fysiske eller juridiske personer, som påberåber sig en berettiget
interesse.
Artikel 11
Afslutning af sager, der er behandlet på begæring eller ex officio1. Konstaterer Kommissionen, at der foreligger overtrædelse af
artikel 2 eller artikel 8, kan den ved beslutning pålægge de pågældendevirksomheder og sammenslutninger af virksomheder at bringe denkonstaterede overtrædelse til ophør.
Med forbehold af de øvrige bestemmelser i denne forordning kan
Kommissionen, inden den træffer beslutning i henhold til første afsnit,rette henstillinger til de pågældende virksomheder og sammenslutningeraf virksomheder om at bringe overtrædelsen til ophør.
2. Stk. 1 finder ligeledes anvendelse på det i artikel 4, stk. 2,
omhandlede tilfælde.
3. Såfremt Kommissionen finder, at der efter de for den foreliggende
kendsgerninger ikke er anledning til i henhold til artikel 2, artikel 4, stk.2, eller artikel 8, at skride ind over for en aftale, en vedtagelse eller enpraksis, tilbageviser den, når sagen beror på en klage, ved en beslutningklagen som ubegrundet.
4. Såfremt Kommissionen efter behandlingen af en sag, der er påbe-
gyndt på grundlag af en klage eller på dens eget initiativ, finder, at enaftale, en vedtagelse eller en samordnet praksis opfylder betingelserne iartikel 2 og artikel 5, vedtager den en beslutning om anvendelse af
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 9
▼B
artikel 5. I beslutningen angives det tidspunkt, fra hvilket den får
virkning. Dette tidspunkt kan ligge forud for den dag, på hvilkenbeslutningen vedtages.
Artikel 12
Anvendelse af artikel 5 - fremsættelse af indsigelser
1. Virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, som vil
påberåbe sig artikel 5, med hensyn til aftaler, vedtagelser og samordnetpraksis af den i artikel 2 angivne art, som de er deltagere i, kan indgiveen ansøgning til Kommissionen.
2. Er Kommissionen i besiddelse af alt materiale, og finder den, at
ansøgningen kan fremmes, offentliggør den, såfremt der ikke allerede erpåbegyndt en sag på grundlag af artikel 10 mod aftalen, vedtagelseneller den samordnede praksis, så hurtigt som muligt i De Europæiske
Fællesskabers Tidende det væsentligste af ansøgningens indhold med
opfordring til enhver interesseret tredjemand om inden for en frist på 30dage at fremsætte sine bemærkninger over for Kommissionen. Offent-liggørelsen skal tage hensyn til virksomhedernes berettigede interesse ibevarelsen af deres forretningshemmeligheder.
3. Såfremt Kommissionen ikke inden for en frist på 90 dage fra
dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende ,
meddeler ansøgerne, at der består betydelig tvivl med hensyn til anven-deligheden af artikel 5, anses aftalen, vedtagelsen eller den samordnedepraksis som beskrevet i ansøgningen for at være fritaget fra forbudet iden forløbne tid og i højst tre år fra dagen for offentliggørelsen afansøgningen i De Europæiske Fællesskabers Tidende .
Konstaterer Kommissionen efter udløbet af fristen på 90 dage, men før
udløbet af treårsfristen, at betingelserne for anvendelse af artikel 5 ikkeer til stede, erklærer den ved en beslutning det i artikel 2 indeholdteforbud for anvendeligt. Denne beslutning kan tillægges tilbagevirkendekraft, såfremt de pågældende har afgivet urigtige oplysninger, ellersåfremt de misbruger fritagelsen fra bestemmelserne i artikel 2.
4. Har Kommissionen inden for fristen på 90 dage rettet den i stk. 3,
første afsnit, omhandlede meddelelse til ansøgerne, undersøger den, ombetingelserne i artikel 2 og artikel 5 er opfyldt.
Konstaterer den, at betingelserne i artikel 2 og artikel 5 er opfyldt,
vedtager den en beslutning om anvendelse af artikel 5. I beslutningenangives den dato, fra hvilken den får virkning. Denne dato kan liggeforud for datoen for ansøgningen.
Artikel 13
Gyldighedstiden for og tilbagekaldelse af beslutninger om anven-
delse af artikel 5
1. I den i overensstemmelse med artikel 11, stk. 4, eller artikel 12,
stk. 4, andet afsnit, vedtagne beslutning om anvendelse af artikel 5 skaldet angives, for hvilket tidsrum den gælder; dette tidsrum udgør ialmindelighed ikke mindre end seks år. Der kan knyttes betingelser ogpåbud til beslutningen.
2. Beslutningen kan fornys, hvis forudsætningerne for anvendelse af
artikel 5 stadig er opfyldt.
3. Kommissionen kan tilbagekalde eller ændre beslutningen eller
forbyde de pågældende bestemte handlinger:
a) såfremt de faktiske forhold har ændret sig på et for beslutningen
væsentligt punkt,
b) såfremt de pågældende ikke overholder et påbud, der er knyttet til
beslutningen,
c) såfremt beslutningen hviler på urigtige oplysninger eller er fremkaldt
ved svig, eller
d) såfremt de pågældende misbruger den ved beslutningen opnåede
fritagelse fra artikel 2.
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 10
▼B
I de under b), c) og d) nævnte tilfælde kan beslutningen tilbagekaldes
med tilbagevirkende kraft.
Artikel 14
Beslutning om anvendelse af artikel 6
1. Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis af den i artikel 2
angivne art, for hvilke deltagerne vil påberåbe sig artikel 6, skalanmeldes til Kommissionen.
2. Kommissionens beslutning om anvendelse af artikel 6 får først
virkning fra datoen for dens vedtagelse. Det tidsrum, for hvilket dengælder, skal angives heri. Beslutningens gyldighedstid må ikke over-stige tre år fra det tidspunkt, hvor Rådet konstaterer en krisesituation ihenhold til artikel 6, stk. 2.
3. Beslutningen kan fornys af Kommissionen, hvis Rådet på ny
konstaterer en krisesituation i henhold til artikel 6, stk. 2, og de øvrigebetingelser for anvendelsen af artikel 6 stadig er opfyldt.
4. Der kan knyttes betingelser og påbud til beslutningen.5. Kommissionens beslutning ophører med at have gyldighed senest
seks måneder efter, at de i artikel 6, stk. 1, nævnte foranstaltninger erbragt i anvendelse.
6. Artikel 13, stk. 3, finder anvendelse.
Artikel 15
Kompetence
Med forbehold af Domstolens adgang til at prøve beslutningen er det
alene Kommissionen, som kan
— pålægge forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 2,— udstede beslutninger i henhold til artiklerne 5 og 6.
Medlemsstaternes myndigheder forbliver kompetente til at afgøre, om
betingelserne i artikel 2 eller 8 er opfyldt, så længe Kommissionenhverken har taget skridt til udstedelsen af en beslutning i det enkeltetilfælde eller har oversendt den i artikel 12, stk. 3, første afsnit,omhandlede meddelelse.
Artikel 16
Forbindelse med medlemsstaternes myndigheder
1. Kommissionen gennemfører den i denne forordning omhandlede
sagsbehandling i nær og vedvarende forbindelse med medlemsstaterneskompetente myndigheder; disse er berettigede til at fremsætte bemærk-ninger vedrørende sagsbehandlingen.
2. Kommissionen sender omgående til medlemsstaternes kompetente
myndigheder en genpart af klager og ansøgninger samt af de vigtigstedokumenter, der som et led i sagsbehandlingen forelægges den ellerfremsendes af den.
3. Et rådgivende udvalg for kartel- og monopolspørgsmål på trans-
portområdet høres før hver beslutning, som afslutter en i artikel 10omhandlet sagsbehandling, samt før beslutninger i henhold til artikel 12,stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, andet afsnit, og i henhold til artikel 14,stk. 2 og 3. Det rådgivende udvalg skal endvidere høres før vedtagelsenaf de i artikel 29 omhandlede gennemførelsesbestemmelser.
4. Det rådgivende udvalg sammensættes af embedsmænd, der er
kompetente i kartel- og monopolspørgsmål på transportområdet. Hvermedlemsstat udpeger som sine repræsentanter to embedsmænd, der itilfælde af forfald hver især kan erstattes af en anden embedsmand.
5. Høringen finder sted på et fælles møde, som Kommissionen
indkalder til; dette møde finder sted tidligst fjorten dage efter afsen-delsen af indkaldelsen. En fremstilling af sagen med angivelse af de
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 11
▼B
vigtigste dokumenter samt et foreløbigt forslag til beslutning for hversag, der skal behandles, skal være vedlagt indkaldelsen.
6. Det rådgivende udvalg kan afgive en udtalelse, selv om
medlemmer af udvalget eller deres stedfortrædere ikke er til stede.Resultatet af høringen skal udformes skriftligt og vedlægges forslaget tilbeslutning. Det offentliggøres ikke.
Artikel 17
Rådets undersøgelse af et principielt spørgsmål, som vedrører den
fællestransportpolitik,ogsomopståriforbindelsemedenbestemt
sag
1. Kommissionen vedtager først en beslutning, for hvilken den i
artikel 16 omhandlede høring er obligatorisk, efter udløbet af en frist på20 dage fra den dag, på hvilken det rådgivende udvalg har fremsat sinudtalelse.
2. Inden udløbet af den i stk. 1 nævnte frist kan hver medlemsstat
anmode om indkaldelse af Rådet, for at dette sammen medKommissionen kan undersøge de principielle spørgsmål vedrørende denfælles transportpolitik, som efter dens opfattelse står i forbindelse medden særlige sag, der skal træffes beslutning om.
Inden en frist af 30 dage fra den pågældende medlemsstats anmodning,
træder Rådet sammen udelukkende for at undersøge disse principiellespørgsmål.
Kommissionen udsteder først sin beslutning efter rådsmødet.3. Rådet kan endvidere efter anmodning af en medlemsstat eller af
Kommissionen til enhver tid undersøge spørgsmål af generel karakter,som opstår i forbindelse med iværksættelsen af konkurrencepolitikkeninden for transportsektoren.
4. I alle de tilfælde, hvor Rådet indkaldes for at undersøge principi-
elle spørgsmål i henhold til stk. 2 eller for at undersøge spørgsmål afgenerel karakter i henhold til stk. 3, tager Kommissionen inden forrammerne af denne forordning hensyn til de forskellige opfattelser, somer fremkommet i Rådet.
Artikel 18
Undersøgelse af transportsektorer
1. Såfremt udviklingen af transporten, transportprisbevægelser og
-stagnationer eller andre omstændigheder giver grund til at antage, atkonkurrencen på transportområdet inden for fællesmarkedet i et bestemtgeografiskområde eller ved en eller flere trafik forbindelser eller for såvidt angår person- eller godsbefordring af en eller flere bestemte kate-gorier, er begrænset eller fordrejet, kan Kommissionen beslutte ativærksætte en generel undersøgelse på dette område og som et led idenne undersøgelse af virksomhederne på det pågældende områdeanmode om sådanne oplysninger og sådant materiale, som er nødven-dige for anvendelsen af de i artiklerne 2-8 fastsatte principper.
2. Når Kommissionen iværksætter de i stk. 1 omhandlede undersø-
gelser, anmoder den ligeledes de virksomheder og grupper af virksom-heder, hvis størrelse giver grund til at antage, at de indtager en domine-rende stilling på fællesmarkedet eller på en væsentlig del heraf, om enerklæring om de faktorer, som vedrører virksomhedernes struktur oghandlemåde, og som er nødvendige for at bedømme deres forhold medhenblikpå artik el 8.
3. Artikel 16, stk. 2-6, og artiklerne 17, 19, 20 og 21 finder anven-
delse.
Artikel 19
Begæring om oplysninger
1. For at løse de opgaver, som er pålagt Kommissionen efter denne
forordning, kan den indhente alle nødvendige oplysninger fra medlems-
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 12
▼B
staternes regeringer og kompetente myndigheder samt fra virksomheder
og sammenslutninger af virksomheder.
2. Fremsætter Kommissionen begæring om oplysninger over for en
virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder, sender densamtidig til den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor virk-somheden eller sammenslutningen af virksomheder har sit hjemsted, engenpart af sin begæring.
3. I sin begæring skal Kommissionen angive retsgrundlaget for og
formålet med begæringen samt de sanktioner, der i artikel 22, stk. 1,litra b), er fastsat for afgivelse af urigtige oplysninger.
4. Pligten til at afgive oplysninger påhviler virksomhedernes indeha-
vere eller disses repræsentanter, og for så vidt angår juridiske personer,selskaber og foreninger, der ikke har status som juridisk person, depersoner, der ifølge lov eller vedtægt er bemyndiget til at repræsenteredem.
5. Såfremt en virksomhed eller sammenslutning af virksomheder
ikke eller ikke udtømmende meddeler de krævede oplysninger indenudløbet af en af Kommissionen fastsat frist, fremsætter Kommissionenkrav om oplysningerne ved beslutning. Denne skal angive hvilke oplys-ninger, der kræves, fastsætte en passende frist for afgivelse af oplysnin-gerne og indeholde en henvisning til de i artikel 22, stk. 1, litra b), ogartikel 23, stk. 1, litra c), fastsatte sanktioner samt til adgangen til atindgive klage over beslutningen for Domstolen.
6. Kommissionen sender samtidig til den kompetente myndighed i
den medlemsstat, hvor virksomheden eller sammenslutningen af virk-somheder har sit hjemsted en genpart af sin beslutning.
Artikel 20
Kontrolundersøgelser ved medlemsstaternes myndigheder
1. På Kommissionens begæring foretager medlemsstaternes kompe-
tente myndigheder de kontrolundersøgelser, som Kommissionen ihenhold til artikel 21, stk. 1, anser for formålstjenlige, eller som den harpåbudt ved en beslutning i henhold til artikel 21, stk. 3. De repræsen-tanter for medlemsstaternes kompetente myndigheder, som har fået tilopgave at gennemføre kontrolundersøgelsen, udøver deres beføjelserefter fremlæggelse af en skriftlig fuldmagt udstedt af den kompetentemyndighed i den medlemsstat, inden for hvis område kontrolundersø-gelsen skal foretages. Fuldmagten skal indeholde en angivelse afkontrolundersøgelsens genstand og formål.
2. Repræsentanter for Kommissionen kan efter dennes anmodning
eller efter anmodning fra den kompetente myndighed i den medlemsstat,inden for hvis område undersøgelsen skal foretages, bistå dennemyndigheds repræsentanter ved løsning af deres opgaver.
Artikel 21
Kommissionens beføjelser til at foretage kontrolundersøgelser
1. Til løsning af de opgaver, som i denne forordning er henlagt til
Kommissionen, kan denne foretage alle nødvendige kontrolundersø-gelser hos virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder.
I dette øjemed har Kommissionens befuldmægtigede repræsentanter
følgende beføjelser:
a) at kontrollere bøger og andre forretningspapirer;
b) at tage afskrifter eller ekstraktudskrifter af bøger og forretningspa-
pirer;
c) at kræve mundtlige forklaringer på stedet;
d) at få adgang til virksomhedernes samtlige lokaler, grunde og trans-
portmidler.
2. Repræsentanter, som af Kommissionen har fået fuldmagt til at
foretage kontrolundersøgelsen, udøver deres beføjelser efter fremlæg-gelse af en skriftlig fuldmagt, der indeholder oplysning om kontrolun-
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 13
▼B
dersøgelsens genstand og formål samt om de i denne forordning i artikel22, stk. 1, litra c), fastsatte sanktioner, der finder anvendelse, såfremt deforlangte bøger eller forretningspapirer ikke fremlægges i deres helhed.Kommissionen skal med passende varsel give den kompetentemyndighed i den medlemsstat, inden for hvis område kontrolundersø-gelsen skal foretages, underretning om undersøgelsesbeslutningen ogom de befuldmægtigede personers identitet.
3. Virksomheder og sammenslutninger af virksomheder har pligt til
at underkaste sig de kontrolundersøgelser, hvorom Kommissionen hartruffet beslutning. I beslutningen angives kontrolundersøgelsensgenstand og formål, fastsættes tidspunktet for dens begyndelse og givesoplysning om de i artikel 22, stk. 1, litra c), og artikel 23, stk. 1, litra d),fastsatte sanktioner samt om adgangen til at indbringe klage over beslut-ningen for Domstolen.
4. Kommissionen træffer de i stk. 3 omhandlede beslutninger efter at
have indhentet udtalelse fra den kompetente myndighed i den medlems-stat, inden for hvis område kontrolundersøgelsen skal foretages.
5. Repræsentanter for den kompetente myndighed i den medlemsstat,
inden for hvis område undersøgelsen skal foretages, kan efter vedkom-mende myndigheds eller Kommissionens anmodning bistå Kommissio-nens repræsentanter ved løsningen af disses opgaver.
6. Modsætter en virksomhed sig en i henhold til denne artikel påbudt
kontrolundersøgelse, yder vedkommende medlemsstat de afKommissionen bemyndigede repræsentanter den fornødne støtte tilløsning af deres opgaver. Medlemsstaterne træffer, efter at have rådførtsig med Kommissionen, inden 1. januar 1970 de til dette formålfornødne forholdsregler. ►
A1Med henblikherpå træffer de nye
medlemsstater før udløbet af en frist på seks måneder efter tiltrædelsenog efter samråd med Kommissionen de nødvendige foranstaltninger. ◄
►
A2Med henblikherpå træffer Den Hellensk e Republikde nødven-
dige foranstaltninger inden udløbet af fristen på seks måneder fra tiltræ-delsen og efter høring af Kommissionen. ◄
Artikel 22
Bøder
1. Ved beslutning kan Kommissionen pålægge virksomheder og
sammenslutninger af virksomheder bøder på 100 til 5.000 regningsen-heder, såfremt de forsætligt eller uagtsomt:
a) fremsætter urigtige eller forvanskede oplysninger i en begæring i
henhold til artikel 12 eller en anmeldelse i henhold til artikel 14,
b) i et svar på en begæring i henhold til artikel 18 eller artikel 19, stk. 3
eller stk. 5, giver en oplysning, der er urigtig, eller ikke giver enoplysning inden udløbet af den frist, som er fastsat ved beslutning,truffet i henhold til artikel 19, stk. 5,
c) under en kontrolundersøgelse i henhold til artikel 20 eller artikel 21
kun ufuldstændigt fremlægger de forlangte bøger eller øvrige forret-ningspapirer eller nægter at underkaste sig en kontrolundersøgelse,der er påbudt ved beslutning i henhold til artikel 21, stk. 3.
2. Ved beslutning kan Kommissionen pålægge virksomheder og
sammenslutninger af virksomheder bøder på mindst 1.000 og højst1.000.000 regningsenheder, idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes til10 % af omsætningen i det sidste regnskabsår i hver af de virksom-heder, som har medvirket ved overtrædelsen, såfremt de forsætligt elleruagtsomt:
a) overtræder bestemmelserne i artikel 2 eller artikel 8, eller undlader at
efterkomme et påbud, der er meddelt dem i medfør af artikel 4, stk.2;
b) handler i strid med et påbud meddelt i henhold til artikel 13, stk. 1,
eller artikel 14, stk. 4.
Ved fastsættelsen af bødens størrelse skal der tages hensyn til både
overtrædelsens grovhed og dens varighed.
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 14
▼B
3. Bestemmelserne i artikel 16, stk. 3-6, og i artikel 17 anvendes.
4. Beslutninger, der træffes i henhold til stk. 1 og 2 er ikke sankti-
oner i strafferetlig forstand.
Artikel 23
Tvangsbøder
1. Kommissionen kan ved beslutning pålægge virksomheder og
sammenslutninger af virksomheder tvangsbøder på halvtreds til tusindregningsenheder for hver dag, der går ud over det i beslutningen fast-satte tidspunkt, for at tvinge dem til:
a) at ophøre med en overtrædelse af artikel 2 eller artikel 8, hvis ophør
den har anordnet i henhold til artikel 11, eller at efterkomme etpåbud i henhold til artikel 4, stk. 2,
b) at ophøre med en handling, som er forbudt i henhold til artikel 13,
stk. 3,
c) at afgive udtømmende og rigtige oplysninger, som er afkrævet dem
ved beslutning truffet af Kommissionen i henhold til artikel 19, stk.5,
d) at underkaste sig en kontrolundersøgelse, som Kommissionen har
påbudt ved beslutning i henhold til artikel 21, stk. 3.
2. Når virksomhederne eller sammenslutningerne af virksomheder
har efterkommet den forpligtelse, til hvis opfyldelse tvangsbøden erblevet fastsat, kan Kommissionen fastsætte tvangsbødens endelige stør-relse til et mindre beløb end det, den oprindelige beslutning ville føretil.
3. Bestemmelserne i artikel 16, stk. 3-6, og artikel 17 anvendes.
Artikel 24
Prøvelse ved Domstolen
Med hensyn til klager over beslutninger, hvorved Kommissionen har
fastsat en bøde eller en tvangsbøde, har Domstolen i overensstemmelsemed bestemmelsen i traktatens artikel 172 fuld prøvelsesret; den kanophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde eller tvangsbøde.
Artikel 25
Regningsenhed
Ved anvendelse af bestemmelserne i artiklerne 22-24 gælder den
regningsenhed, som er fastsat for opstillingen af Fællesskabets budget imedfør af bestemmelserne i traktatens artikler 207 og 209.
Artikel 26
Udtalelser fra interesserede parter og tredjemand
1. Forinden der træffes beslutning i henhold til artikel 11, artikel 12,
stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, artikel 13, stk. 3, artikel 14, stk. 2, og 3,samt artiklerne 22 og 23, skal Kommissionen give de deltagende virk-somheder og sammenslutninger af virksomheder lejlighed til at udtalesig vedrørende de af Kommissionen fremførte klagepunkter.
2. I den udstrækning, Kommissionen eller medlemsstaternes kompe-
tente myndigheder anser det for påkrævet, kan der også indhentesudtalelser fra andre fysiske eller juridiske personer. I tilfælde af, atfysiske eller juridiske personer fremsætter anmodning om at måtteudtale sig i sagen, skal en sådan anmodning imødekommes, hvis depågældende godtgør at have tilstrækkelig interesse heri.
3. Vil Kommissionen vedtage en beslutning om anvendelse af artikel
5 eller 6, offentliggør den det væsentlige indhold af den pågældendeaftale, vedtagelse eller samordnede praksis med opfordring til enhverinteresseret tredjemand til at meddele Kommissionen sine bemærk-ninger inden for en frist, der skal fastsættes af den til mindst en måned.
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 15
▼B
Offentliggørelsen skal tage hensyn til virksomhedernes berettigede inte-resse i bevarelsen af deres forretningshemmeligheder.
Artikel 27
Tavshedspligt
1. De oplysninger, der er indhentet i medfør af bestemmelserne i
artiklerne 18, 19, 20 og 21 må kun bruges til det med undersøgelseneller kontrollen tilsigtede formål.
2. Med forbehold af bestemmelserne i artiklerne 26 og 28 er
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder samtderes tjenestemænd og øvrige ansatte forpligtede til ikke at give oplys-ninger om forhold, som de i medfør af denne forordning får kendskabtil, og som ifølge deres natur er undergivet tavshedspligt.
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 er ikke til hinder for offentliggørelse
af oversigter eller redegørelser, som ikke indeholder oplysning omenkelte virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder.
Artikel 28
Offentliggørelse af beslutninger
1. Kommissionen offentliggør de beslutninger, som er truffet i
medfør af artikel 11, artikel 12, stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, artikel 13,stk. 3, og artikel 14, stk. 2 og 3.
2. Offentliggørelsen sker med angivelse af de interesserede parter og
beslutningens væsentligste indhold; ved offentliggørelsen skal der tageshensyn til virksomhedernes berettigede interesse i beskyttelse af forret-ningshemmeligheder.
Artikel 29
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen er bemyndiget til at udstede gennemførelsesbestem-
melser om form, indhold og andre enkeltheder vedrørende klager ihenhold til artikel 10, ansøgninger i henhold til artikel 12, anmeldelser ihenhold til artikel 14, stk. 1, samt om høringer i henhold til artikel 26,s t k.1o g2 .
Artikel 30
Ikrafttræden, bestående aftaler
1. Denne forordning træder i kraft 1. juli 1968.2. Uanset stk. 1 træder artikel 8 i kraft dagen efter denne forordnings
offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende .
3. For aftaler, vedtagelser og samordnet praksis af den i artikel 2,
angivne art, der allerede bestod ved denne forordnings ikrafttræden ellerer etableret efter dens ikrafttræden, men inden dagen for offentliggø-relsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende , gælder forbudet i artikel
2 fra 1. januar 1969.
▼
A3
Forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, gælder ikke for aftaler, vedta-gelser og samordnet praksis, som allerede består på tidspunktet forØstrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, og som omfattes af anvendel-sesområdet for artikel 85, stk. 1, som følge af denne tiltrædelse, såfremtde inden for seks måneder fra tiltrædelsen ændres således, at de over-holder betingelserne i denne forordnings artikel 4 og 5. Dette afsnitgælder ikke for aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som alleredeer omhandlet af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, på tiltrædelsestids-punktet.
▼
B
4. Bestemmelsen i stk. 3 kan ikke gøres gældende over for virksom-heder og sammenslutninger af virksomheder, som har opsagt aftaler,
1968R1017 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 16
▼B
vedtagelser og samordnet praksis inden den dag, som følger efter denneforordnings offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende .
Artikel 31
Revision af forordningen
1. Inden seks måneder efter afslutningen af de forhandlinger, som vil
blive ført med tredjelande, der har underskrevet den reviderede konven-tion om Rhinsejlads, foretager Rådet på forslag fra Kommissionen deændringer i denne forordning i dens helhed, som måtte vise sig nødven-dige under hensyntagen til de forpligtelser, der følger af den revideredekonvention om Rhinsejlads.
2. Kommissionen sender inden 1. januar 1971 til Rådet en samlet
beretning om anvendelsen af denne forordning og inden 1. juli 1971 etforslag til en forordning, som tager sigte på at ændre denne forordning idet omfang, dette viser sig at være nødvendigt.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart
i hver medlemsstat.