1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 24. juli 1973
om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring
(73/239/EØF)
(EFT L 228 af 16.8.1973, s. 3)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådets direktiv 76/580/EØFaf 29. juni 1976 L189 13 13.7.1976
►M2Rådets direktiv 84/641/EØFaf 10. december 1984 L339 21 27.12.1984
►M3Rådets direktiv 87/343/EØFaf 22. juni 1987 L185 72 4.7.1987
►M4Rådets direktiv 87/344/EØFaf 22. juni 1987 L185 77 4.7.1987
►M5Rådets andet direktiv 88/357/EØFaf 22. juni 1988 L172 1 4.7.1988
►M6Rådets direktiv 90/618/EØFaf 8. november 1990 L330 44 29.11.1990
►M7Rådets direktiv 92/49/EØFaf 18. juni 1992 L228 1 11.8.1992
►M8Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/26/EFaf 29. juni 1995 L168 7 18.7.1995
►M9Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EFaf 16. maj 2000 L181 65 20.7.2000
►M10Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/13/EFaf 5. marts 2002 L77 17 20.3.2002
►M11Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EFaf 16. december
2002L35 1 11.2.2003
Ændret ved:
►A1Tiltrædelsesakt for Grækenland L291 17 19.11.1979
►A2Tiltrædelsesakt for Spanien og Portugal L302 23 15.11.1985
►A3Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L1 1 1.1.1995
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980,s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
▼B
RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 24. juli 1973
om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestem-
melser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed
bortset fra livsforsikring
(73/239/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2,
under henvisning til den almindelige plan om ophævelse af begræns-
ninger i etableringsfriheden (1), særlig afsnit IV C,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (
2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale
Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:I medfør af forannævnte almindelige plan er ophævelse af begræns-
ninger ved oprettelse af agenturer og filialer for så vidt angår
virksomheder, der driver direkte forsikring, undergivet samordningenaf betingelserne for adgang til og udøvelse af sådan virksomhed; dennesamordning skal i første omgang gennemføres for direkte forsikringbortset fra livsforsikring;
for at lette adgangen til og udøvelsen af disse former for forsikrings-
virksomhed er det vigtigt at fjerne visse forskelle i de nationale
lovgivninger vedrørende tilsyn; for at nå dette mål, samtidig med atder garanteres de sikrede og tredjemænd i alle medlemsstaterne entilstrækkelig beskyttelse, bør navnlig de bestemmelser samordnes, dervedrører de finansielle garantier, som kræves af forsikringsvirksom-heder;
det er nødvendigt at risici klassificeres inden for forsikringsklasser
navnlig for at bestemme, hvilke former for virksomhed, der er genstand
for en obligatorisk tilladelse, samt størrelsen af den minimumsgaranti-fond, der fastsættes for den pågældende forsikringsklasse;
visse gensidige forsikringsselskaber bør udelukkes fra dette direktivs
anvendelsesområde, da de på grund af deres juridiske status opfyldervisse sikkerhedsbetingelser og frembyder særlige finansielle garantier;
endvidere vil det være hensigtsmæssigt i flere medlemsstater at
udelukke bestemte organer, hvis virksomhed kun omfatter et megetsnævert felt, og som vedtægtsmæssigt er begrænset til et bestemtområde eller til bestemte personer;
de forskellige lovgivninger indeholder forskellige regler for samtidig
udøvelse af sygeforsikring, kredit- og kautionsforsikring samt rets-
hjælpsforsikring med forskelle såvel mellem lovgivningerne indbyrdes
som i forhold til andre forsikringsklasser; opretholdelsen af disseforskelle efter ophævelse af begrænsninger i etableringsretten indenfor forsikringsklasserne bortset fra livsforsikring vil fortsat læggehindringer i vejen for etableringsfriheden; dette problem må løses indenfor rammerne af en senere samordning, der skal gennemføres i en
forholdsvis nær fremtid;
i hver medlemsstat må tilsynet udvides til at omfatte alle de forsik-
ringsklasser, der er omfattet af dette direktiv; dette tilsyn er kunmuligt, hvis disse former for virksomhed undergives en administrativtilladelse; betingelserne for meddelelse og tilbagekaldelse af dennetilladelse må derfor fastsættes nærmere; det er nødvendigt at indføre1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 2
(1) EFT nr. 2 af 15. 1. 1962, s. 36/62.
(2) EFT nr. C 27 af 28. 3. 1968, s. 15.
(3) EFT nr. 158 af 18. 7. 1967, s. 1.
▼B
adgang til domstolsprøvelse af beslutninger om afslag eller tilbagekal-
delse;
de såkaldte transportforsikringer under numrene 4, 5, 6, 7 og 12 i punkt
A i bilaget og kreditforsikringerne under numrene 14 og 15 i punkt A ibilaget bør undergives en smidigere ordning på grund af bestandigesvingninger inden for vare- og kredittransaktioner;
udarbejdelsen af en fælles metode til beregning af de tekniske reserver
er for tiden genstand for en undersøgelse på fællesskabsplan; det synesderfor formålstjenligt at udskyde gennemførelse af samordningen pådette område samt spørgsmål om fastsættelse af anbringelsesmåder ogom værdiansættelse af aktiverne til senere direktiver;
det er nødvendigt at forsikringsvirksomhederne ud over tekniske
reserver, der er tilstrækkelige til at opfylde indgåede forpligtelser,råder over en supplerende reserve, en såkaldt solvensmargin, i form affrie midler, for at kunne imødegå svingninger i virksomheden; for i denforbindelse at sikre, at de pålagte forpligtelser fastsættes på grundlag af
objektive kriterier, der giver virksomheder af samme størrelse de
samme konkurrencevilkår, bør det bestemmes, at denne margin delsskal stå i forhold til virksomhedens samlede omsætning og dels skalfastsættes på grundlag af to sikkerhedsindicier, hvoraf det ene byggerpå præmierne, det andet på skaderne;
det er nødvendigt at kræve en minimumsgarantifond, hvis størrelse
fastsættes på grundlag af risikoens betydning inden for de pågældendeforsikringsklasser, dels for at sikre, at virksomhederne allerede vedderes stiftelse råder over tilstrækkelige midler, dels for at garantere, atsolvensmarginen i intet tilfælde under udøvelse af virksomheden falder
under et sikkerhedsminimum;
det er nødvendigt at fastsætte foranstaltninger for det tilfælde, at virk-
somhedens finansielle situation skulle udvikle sig således, at det blivervanskeligt for den at opfylde sine forpligtelser;
de samordnede regler for udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed i
Fællesskabet skal principielt finde anvendelse på alle de virksomheder,der gør sig gældende på markedet, og altså ligeledes på agenturer ogfilialer af virksomheder, hvis vedtægtsmæssige hjemsted ligger uden
for Fællesskabet; for så vidt angår tilsynsbestemmelserne bør der dog
fastsættes særlige regler for disse agenturer og filialer, da midlerne ide virksomheder hvortil de hører, befinder sig uden for Fællesskabet;
der bør imidlertid åbnes mulighed for en lempelse af disse særlige
betingelser uden dog at fravige det princip, at disse virksomheders
agenturer og filialer ikke må behandles mere gunstigt end Fællesska-
bets virksomheder;
visse overgangsbestemmelser er påkrævet for at gøre det muligt
navnlig for bestående små og mellemstore virksomheder at tilpasse sig
de forskrifter, der skal udstedes af medlemsstaterne til gennemførelse
af dette direktiv med forbehold af artikel 53 i traktaten;
det er vigtigt, at den ensartede anvendelse af de samordnede regler
sikres, og med henblik herpå at forudse et snævert samarbejde på dette
område mellem Kommissionen og medlemsstaterne,
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Afsnit I — Almindelige bestemmelser
Artikel 1
1. Dette direktiv vedrører adgang til og udøvelse af selvstændig
direkte forsikringsvirksomhed, herunder den i stk. 2 nævnte assistance-
virksomhed, udøvet gennem virksomheder, der er etableret på enmedlemsstats område, eller som ønsker at etablere sig der.
2. Assistancevirksomhed vedrører assistance til personer, der
kommer i vanskeligheder under befordring eller under fravær fra1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 3
▼M2
▼M2
bopælen eller det faste opholdssted. Den består i mod forudgående
præmiebetaling at forpligte sig til omgående at yde den sikrede ihenhold til en kontrakt om assistance bistand i de tilfælde og på de
betingelser, der er fastsat i kontrakten, når vedkommende kommer i
vanskeligheder som følge af en hændelig begivenhed.
Bistanden kan bestå i kontantydelser eller naturalydelser. Naturalydel-
serne kan også præsteres ved benyttelse af tjenesteyderens eget
personale eller materiel.
Assistancevirksomhed omfatter ikke pasning, vedligeholdelse, efter-
salgsservice eller blot henvisning til eller tilvejebringelse af bistand
ved formidling.
3. Klassifikationen i forsikringsklasser af den i nærværende artikel
omhandlede virksomhed er anført i bilaget.
Artikel 2
Dette direktiv vedrører ikke:
1. Følgende forsikringer:
a) livsforsikring, d.v.s. navnlig livsbetinget kapitalforsikring, ophø-
rende eller livsvarig livsforsikring, livsforsikring med udbetaling
i levende live, livsforsikring med tilbagebetaling af præmier,tontiner, forsikring betalbar ved ægteskab og forsikring betalbarved fødsel;
b) livrente:
c) livsforsikringsselskabernes accessoriske forsikringer, d.v.s. forsik-
ring mod legemsbeskadigelse herunder uarbejdsdygtighed,forsikring mod dødsfald som følge af ulykkestilfælde forsikring
mod invaliditet som følge af ulykkestilfælde eller sygdom,
såfremt disse forskellige forsikringer tegnes accessorisk til livs-forsikring;
d) forsikringer, der er omfattet af en lovbestemt social sikringsord-
ning;
e) forsikring, der praktiseres i Irland og Det forenede Kongerige
under betegnelsen sygeforsikring, og som indgås for en langperiode og er uopsigelig (»permanent health insurance not
subject to cancellation«).
2. Følgende former for virksomhed:
a) kapitalisationsvirksomhed, således som denne er nærmere fastlagt
i de enkelte medlemsstaters lovgivning;
b) virksomhed, der udøves af forsørgelses- og understøttelsesor-
ganer, hvis ydelsen varierer efter de disponible midler, medens
medlemsbidraget udgør et fast beløb;
c) virksomhed, der udøves af en organisation, der ikke har status
som juridisk person, og hvis formål er gensidig sikring af densmedlemmer uden betaling af præmier og uden oprettelse aftekniske reserver;
d) indtil en senere samordning, eksportkreditvirksomhed for statens
regning eller med statsgaranti eller de tilfælde, hvor staten stårsom forsikrer.
3. Assistancevirksomhed ved hvilken forpligtelsen er begrænset til de
nedenfor anførte former for virksomhed, når disse udøves i forbin-delse med en ulykke eller en skade, der rammer et vejkøretøj, og
som normalt er sket på området for den medlemsstat, hvor yderen
af sikkerheden er hjemmehørende:
— reparation på stedet, hvor yderen af sikkerheden i de fleste
tilfælde anvender sit eget personale og materiel,
— transport af køretøjet til det nærmeste eller mest hensigtsmæssige
sted, hvor reparation kan foretages, samt eventuel befordring, i1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 4
▼B
▼M3
▼M2
▼M2
almindelighed med samme hjælpekøretøj, af føreren og passage-
rerne til det nærmeste sted, hvorfra de kan fortsætte deres rejsepå anden måde,
— såfremt den medlemsstat, hvor yderen af sikkerheden er hjemme-
hørende, bestemmer det: transport af det pågældende køretøj,eventuelt ledsaget af føreren og passagererne, til disses bopæl,udgangspunkt eller oprindelige bestemmelsessted inden for denpågældende medlemsstat,
medmindre disse former for virksomhed udøves af en virksomhed,
der er omfattet af dette direktiv.
I de tilfælde, der er omhandlet i de to første led, skal betingelsen
om, at ulykken eller skaden skal være sket på området for denmedlemsstat, hvor yderen af sikkerheden er hjemmehørende,
a) ikke være opfyldt, når denne er en organisation, som den sikrede
er medlem af, og såfremt reparationen eller transporten af køre-
tøjet blot ved forevisning af medlemskortet og uden betaling af
tillægspræmie foretages af en tilsvarende organisation i detpågældende land i henhold til en aftale om gensidighed;
b) ikke være til hinder for ydelse af en sådan assistance i Irland og i
Det forenede Kongerige af én og samme organisation med virk-somhed i begge disse stater.
I det tilfælde, der er omhandlet i tredje led, og såfremt ulykken eller
skaden er sket på Irlands område eller, for Det forenede Kongerigesvedkommende, på Nordirlands område, kan køretøjet, eventueltledsaget af føreren og passagererne, transporteres til disses bopæl,udgangspunkt eller oprindelige bestemmelsessted inden for det ene
eller det andet af disse områder.
Endvidere vedrører dette direktiv ikke assistancevirksomhed, som
udøves i forbindelse med en ulykke eller skade, der har ramt et
vejkøretøj, og som består i at transportere det pågældende køretøj,der har været udsat for en ulykke eller en skade, uden for storhertug-dømmet Luxembourg, eventuelt ledsaget af føreren og passagererne,til disses bopæl, såfremt denne form for virksomhed udøves af Auto-mobile Club du Grand Duché de Luxembourg.
Virksomheder, der er omfattet af dette direktiv, må kun udøve den i
dette nummer omhandlede virksomhed, hvis de er godkendt for
klasse 18 under litra A i bilaget, dog med forbehold af litra C i
nævnte bilag. I dette tilfælde finder nærværende direktiv anvendelsepå denne form for virksomhed.
Artikel 3
1. Dette direktiv vedrører ikke de gensidige forsikringsselskaber, der
opfylder følgende betingelser:
a) vedtægterne giver mulighed for opkrævning af ekstrabidrag eller
nedsættelse af ydelserne
b) virksomheden omfatter ikke ansvarsforsikring, medmindre der er
tale om en accessorisk sikring i henhold til punkt C i bilaget, eller
kreditforsikring og kaution
c) den årlige præmieindtægt, der opkræves i forbindelse med virk-
somhed, som omfattes af dette direktiv, overstiger ikke
5000000 EUR, og
d) mindst halvdelen af de præmier, der opkræves i forbindelse med
virksomhed, som omfattes af dette direktiv, stammer fra fysiske
personer, der er deltagere i det gensidige forsikringsselskab.
Dette direktiv vedrører ikke virksomheder, der opfylder følgende betin-
gelser:
— virksomheden udøver ingen anden virksomhed, der er omfattet af
dette direktiv, end den, der er omhandlet i klasse 18 under punktA i bilaget1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 5
▼B
▼M10
▼M10
— denne virksomhed udøves udelukkende på lokalt plan og består kun
i naturalydelser, og
— de årlige indtægter fra udøvelse af assistancevirksomhed til
personer i vanskeligheder overstiger ikke 200000 EUR.
Denne artikel hindrer dog ikke gensidige forsikringsselskaber i at
ansøge om eller bevare godkendelse i henhold til dette direktiv.
2. Endvidere vedrører dette direktiv ikke gensidige forsikringssel-
skaber, som med en anden virksomhed af samme art har indgået enaftale, der omfatter fuld genforsikring af de forsikringskontrakter, somde indgår, eller indebærer det overtagende selskabs indtræden i det
overdragende selskabs sted ved opfyldelsen af forpligtelser i henhold
til de nævnte kontrakter.
I så fald er det overtagende forsikringsselskab dog omfattet af dette
direktiv.
Artikel 4
Såfremt deres vedtægsmæssige kompetence ikke ændres, vedrører dette
direktiv ikke:
a)i Tyskland
= følgende offentligretlige organer med monopol (Monopolan-
stalten):
1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe
2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, München3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversi-
cherung, München
4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt,
Braunschweig
5. Hamburger Feuerkasse, Hamburg6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversi-
cherungskammer), Darmstadt
7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel
8. Hohenzollernsche Feuerversicherungsanstalt, Sigmaringen
9. Lippische Landesbrandversicherungsanstalt, Detmold
10. Nassauische Brandversicherungsanstalt, Wiesbaden11. Oldenburgische Landesbrandkasse, Oldenburg12. Ostfriesische Landschaftliche Brandkasse, Aurich
13. Feuersozietät Berlin, Berlin
14. Württembergische Gebäudebrandversicherungsanstalt, Stutt-
gart.
Den territoriale kompetence anses dog ikke som ændret i tilfælde
af en sammenslutning af disse organer, når det nye organ bevarer
de sammensluttede organers territoriale kompetence; ligeledes
anses kompetencen med hensyn til klasserne ikke som ændret,såfremt et af disse organer for det samme område overtager eneller flere klasser fra et af de omhandlede organer.
= følgende halvstatslige organer:
1. Postbeamtenkrankenkasse
2. Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten;
b)i Frankrig
følgende organer:
1. Caisse départementale des Incendiés des Ardennes
2. Caisse départementale des Incendiés de la Côte d'Or3. Caisse départementale des Incendiés de la Marne4. Caisse départementale des Incendiés de la Mause1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 6
▼B
▼B
5. Caisse départementale des Incendiés de la Somme
6. Caisse départementale Grêle du Gers7. Caisse départementale Grêle de l'Hérault;
c)i Irland
Voluntary Health Insurance Board;
d)i Italien
la Cassa di Previdenza per l'assicurazione degli sportivi (Sportass).
e)i Det forenede Kongerige
the Crown Agents.
f)i Danmark
Falcks Redningskorps A/S, København.
g)i Spanien
følgende offentlige organer:
1. Comisaría de Seguro Obligatorio de Viajeros
2. Consorcio de Compensación de Seguros3. Fondo Nacional de Garantía de Riesgos de la Circulación.
Artikel 5
I dette direktiv forstås ved:
a) regningsenhed: den europæiske regningsenhed (ERE) som fastsat i
Kommissionens beslutning nr. 3289/75/EKSF(
1). Hver gang der i
nærværende direktiv henvises til regningsenheden, er den modværdii national valuta, som skal gælde fra den 31. december hvert år at
regne, værdien på den sidste dag i den forudgående oktober
måned, for hvilken ERE's modværdier i alle Fællesskabets valutaerforeligger;
b) kongruens: dækning af forpligtelser, der kan kræves opfyldt i en
bestemt valuta ved aktiver, der lyder på, eller som kan realiseres i
denne samme valuta;
c) aktivernes lokalisering: tilstedeværelse af rørlige eller faste aktiver
inden for en medlemsstat dog uden krav om deponering af rørlige
aktiver og uden restriktive foranstaltninger med hensyn til fasteaktiver såsom tinglysning af panterettigheder. De aktiver, der beståri fordringer, anses som lokaliseret i den medlemsstat, hvor de kanindfries;
d) store risici:
i) risici under forsikringsklasse 4, 5, 6, 7, 11 og 12 i punkt A i bi-
laget
ii)►
M6risici under forsikringsklasse 3, 8, 9, 10, 13 og 16 i punkt
A i bilaget ◄, når forsikringstageren i erhvervsmæssigt øjemed
udøver industri-, handels- eller liberal virksomhed, og risikoenvedrører denne virksomhed
iii) risici under forsikringsklasse 8, 9, 13 og 16 i punkt A i bilaget,
for så vidt forsikringstageren ligger over den talmæssige grænsefor mindst to af nedenstående tre kriterier:
første etape: indtil 31. december 1992:
— statussum: 12,4 mio ECU
— nettoomsætning: 24 mio ECU— gennemsnitligt antal ansatte i løbet af regnskabsåret: 5001973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 7
(1) EFT nr. L 327 af 19. 12. 1975, s. 4.▼M2
▼A2
▼B
▼M1
▼B
▼M5
▼M5
anden etape: fra 1. januar 1993:
— statussum: 6,2 mio ECU
— nettoomsætning: 12,8 mio ECU— gennemsnitligt antal ansatte i løbet af regnskabsåret: 250.Såfremt forsikringstageren indgår i en gruppe af virksomheder,
for hvilke der udarbejdes konsoliderede regnskaber i overens-stemmelse med direktiv 83/349/EØF(
1), gælder ovenstående
kriterier for de konsoliderede regnskaber.
Hver medlemsstat har mulighed for til den i nr. iii) omhandlede
kategori at tilføje risici, som forsikres af faglige sammenslut-ninger, joint ventures og ad hoc-sammenslutninger.
Afsnit II — Regler for virksomheder med vedtægtsmæssigt hjem-
sted inden for Fællesskabet
Afdeling A: Betingelser for adgang til forsikringsvirksomhed
Artikel 6
Adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed er betinget af en
forudgående administrativ tilladelse.
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets myndig-
heder af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats område;
b) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit omhandlede
tilladelse udvider deres virksomhed til en hel forsikringsklasse ellertil andre forsikringsklasser.
Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet ret
til at udøve virksomhed i henhold til reglerne om fri etableringsret ellerreglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse. Den omfatter
hele den pågældende klasse, medmindre ansøgeren kun ønsker at
dække en del af de risici, der i henhold til punkt A i bilaget hørerunder denne klasse.
a) Hver medlemsstat har dog mulighed for at meddele tilladelse for de
grupper af klasser, der er anført i punkt B i bilaget, idet tilladelsen
får den deri fastsatte tilsvarende benævnelse.
b) En tilladelse, der gives for en klasse eller for en gruppe af klasser,
omfatter ligeledes dækning af accessoriske risici, der henhører under
en anden klasse, såfremt de i punkt C i bilaget fastsatte betingelser
er opfyldt.
Artikel 8
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om tilla-
delse:
a) antager en af følgende former:
— for Kongeriget Belgien: »société anonyme« — »naamloze
vennootschap« — , »société en commandite par actions« —
»commanditaire vennootschap op aandelen« — , »association
d'assurance mutuelle« — »onderlingeverzekeringsvereniging« — , »société coopérative« — »coöpera-tieve vennootschap«
— for Kongeriget Danmark: »aktieselskaber«, »gensidige
selskaber«1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 8
(1) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1.▼B
▼M7
▼M7
— for Forbundsrepublikken Tyskland: »Aktiengesellschaft«,
»Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »öffentlich-rechtli-ches Wettbewerbsversicherungsunternehmen«
— for Den Franske Republik: »société anonyme«, »société d'assu-
rance mutuelle«, »institution de prévoyance régie par le code
de la Sécurité Sociale«, »institution de prévoyance régie par le
Code rural«, »mutuelle regie par le Code de la Mutualité«
— for Irland: »incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited«
— for Den Italienske Republik: »società per azioni«, »società
cooperativa«, »mutua die assicurazione«
— for Storhertugdømmet Luxembourg: »société anonyme«,
»société en commandite par actions«, »association d'assurance
mutuelles«, »société cooperative«
— for Kongeriget Nederlandene: »naamloze vennootschap«, »onde-
rlinge waarborgmaatschappij«
— for Det Forenede Kongerige: »Incorporated companies limited
by shares or by guarantee or unlimited«, »societies registered
under the Industrial an Provident Societies Acts«, »societes regi-stered under the Friendly Societies Acts«, »the association ofunderwriters known as Lloyd's«
— for Den Hellenske Republik: » ανώνυµη εταιρεία «,
»άλληλασφαλιστικός συνεταιρισµός «
— for Kongeriget Spanien: »sociedad anónima«, »sociedad mutua«,
»sociedad cooperativa«
— for den Portugisiske Republik: »sociedade anónima«, »mútua de
seguros«
— for Republikken Østrig: »Aktiengesellschaft«, »Versicherungsve-
rein auf Gegenseitigkeit«
— for Republikken Finland: »keskinäinen vakuutusyhtiö« —
»ömsesidigt försäkringsbolag« — , »vakuutusosakeyhtiö« —»försäkringsaktiebolag« — , »vakuutusyhdistys« —»försäkringsförening«
— for Kongeriget Sverige: »försäkringsaktiebolag«, »ömsesidiga
försäkringsbolag«, »understödsföreningar«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk
selskab, når dette bliver indført.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i en
offentligretlig form, når disse virksomheders formål er udøvelse afforsikringsvirksomhed på samme vilkår som dem, der gælder for
privatretlige selskaber;
b) begrænser deres formål til forsikringsvirksomhed og dermed direkte
forbundne forretninger med udelukkelse af enhver anden erhvervs-mæssig virksomhed;
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9;
d) råder over den i artikel 17, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond;
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til hæder-
lighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring;
f) oplyser navn og adresse på den skadebehandlingsrepræsentant, som
er udpeget i enhver anden medlemsstat end den, hvor tilladelsen
søges, hvis de dækkede risici henhører under forsikringsklasse 10 i
punkt A i bilaget, bortset fra fragtførerens ansvar.
Foreligger der snævre forbindelser mellem et forsikringsselskab og
andre fysiske eller juridiske personer, meddeler de kompetente myndig-heder kun deres tilladelse, hvis disse forbindelser ikke hæmmer dem ivaretagelsen af deres tilsynsopgaver.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 9
▼A3
▼M7
▼M9
▼M8
▼M8
De kompetente myndigheder afslår ligeledes at meddele tilladelse, hvis
de hæmmes i varetagelsen af deres tilsynsopgaver på grund af loveeller administrative bestemmelser i et tredjeland, der gælder for en eller
flere fysiske eller juridiske personer, som virksomheden har snævre
forbindelser med, eller på grund af problemer i forbindelse med anven-delsen heraf.
De kompetente myndigheder kræver, at de finansielle virksomheder
meddeler dem de oplysninger, de har behov for, for at myndighedernetil enhver tid kan sikre sig, at de i dette stykke omhandlede betingelserstadig er opfyldt.
1a. Medlemsstaterne kræver, at forsikringsselskaber har hovedkontor
og vedtægtsmæssigt hjemsted i samme medlemsstat.
2. Et selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virksom-
heden til andre klasser eller til udvidelse af en tilladelse, der kunomfatter en del af de risici, der er omfattet af en klasse, skal fremlægge
en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9.
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 16 fastsatte
solvensmargen, og, hvis der i henhold til artikel 17, stk. 2, for disseandre klasser kræves en større minimumsgarantifond end tidligere, at
det er i besiddelse dette minimum.
3. Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne opret-
holder eller indfører love eller administrative bestemmelser, derforeskriver godkendelse af vedtægterne og fremlæggelse af alt mate-
riale, der er nødvendigt for den normale gennemførelse af tilsynet.
Medlemsstaterne må dog ikke fastsætte bestemmelser, der foreskriver
forudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige
og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer
og andre trykte dokumenter, som et selskab agter at anvende over forforsikringstagerne.
Medlemsstaterne må hverken opretholde eller indføre krav om forud-
gående anmeldelse eller godkendelse af tarifforhøjelser, medmindre
sådanne krav er et led i en almindelig priskontrolordning.
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne underkaster
selskaber, der ansøger om eller har fået tilladelse for klasse 18 i punkt
A i bilaget, tilsyn med de direkte eller indirekte midler i form af perso-
nale og materiel, herunder lægeholdenes kvalifikationer og kvaliteten afdet udstyr, de råder over med henblik på at opfylde deres forpligtelser iforbindelse med denne klasse.
4. Ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger om
tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økonomiskebehov.
Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), nævnte driftsplan skal indeholde oplys-
ninger eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække
b) grundprincipperne for genforsikring
c) sammensætningen af minimumsgarantifonden
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af admini-
strationen og distributionsnettet samt de dertil bestemte finansielle
midler og, hvis de risici, der skal dækkes, henhører under klasse 18i punkt A i bilaget, de midler, som selskabet råder over med henblikpå at yde den lovede assistance
endvidere for de første tre regnskabsår:
e) de anslåede administrationsomkostninger bortset fra omkostninger i
forbindelse med administrationens opbygning, navnlig de løbende
almindelige omkostninger og provisioner
f) de anslåede præmier eller bidrag og skadesudgifter1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 10
▼M7
▼M7
g) den sandsynlige økonomiske stilling
h) de anslåede finansielle midler til dækning af forpligtelser og
solvensmargen.
Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en anden
medlemsstats område, meddeler den kompetente myndighed i hjem-
landet dette.
2. Medlemsstaterne kræver, at et forsikringsselskab, som ønsker at
etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver følgende oplysningersammen med den i stk. 1 nævnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat, det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl. a. angives arten af den påtænkte virksomhed
og filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller
hvortil der kan sendes dokumenter, idet den pågældende adresse erden samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til den gene-
ralbefuldmægtigede sendes
d) navn på filialens generalbefuldmægtigede, som skal have tilstrække-
lige beføjelser til at forpligte selskabet over for tredjemand samt til
at repræsentere det over for filialmedlemsstatens myndigheder og
domstole. Med hensyn til Lloyd's må dette, i tilfælde af eventuelletvister i filialmedlemsstaten, der hidrører fra indgåede forpligtelser,ikke medføre større vanskeligheder for de sikrede, end hvis tvisternevedrørte selskaber af sædvanlig type. Med henblik herpå skal den
generalbefuldmægtigedes kompetence især omfatte beføjelse til i
denne egenskab at give møde i retten som sagsøgt med beføjelsetil at forpligte de pågældende forsikringsgivere i Lloyd's.
Hvis forsikringsselskabet agter at lade sin filial dække risiciene i
forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget, bortset fra fragtførernes ansvar,
skal det fremlægge en erklæring om, at det er blevet medlem af det
nationale bureau og den nationale garantifond i filialmedlemsstaten.
3. Medmindre den kompetente myndighed i hjemlandet henset til
den påtænkte etablering har grund til at nære mistillid til den admini-strative strukturs egnethed, forsikringsselskabets finansielle situation
eller de ansvarlige lederes og den generalbefuldmægtigedes hæder-
lighed og kvalifikationer eller erhvervserfaring, videresender densenest tre måneder efter modtagelsen af alle de i stk. 2 nævnte oplys-ninger disse til den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten ogunderretter det berørte forsikringsselskab herom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsikrings-
selskabet råder over minimumssolvensmargenen, beregnet i
overensstemmelse med artikel 16 og 17.
Nægter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de i
stk. 2 nævnte oplysninger til den kompetente myndighed i filialmed-lemsstaten, skal dette afslag begrundes over for det berørte selskab
inden tre måneder efter modtagelsen af samtlige omhandlede oplys-
ninger. Et sådant afslag eller manglende svar kan gøres til genstandfor domstolsprøvelse i hjemlandet.
4. Inden forsikringsselskabets filial påbegynder sin virksomhed, har
den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten en frist på to måneder
fra modtagelsen af de i stk. 3 nævnte oplysninger til i givet fald at
meddele hjemlandets kompetente myndighed de vilkår, som begrundeti almene hensyn skal gælde for udøvelsen af denne virksomhed i filial-medlemsstaten.
5. Så snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente
myndighed i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender nogen
meddelelse, så snart den i stk. 4 nævnte frist er udløbet, kan filialenetableres, og den kan påbegynde sin virksomhed.
6. I tilfælde af ændring af et forhold, der er givet meddelelse om
efter stk. 2, litra b), c), eller d), skal forsikringsselskabet skriftligt1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 11
▼M7
meddele de kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmedlems-
staten den pågældende ændring, mindst en måned før ændringenforetages, således at den kompetente myndighed i hjemlandet og i fili-
almedlemsstaten kan handle i henhold til henholdsvis stk. 3 og stk. 4.
Artikel 12
Enhver beslutning om afslag skal være klart begrundet og skal
meddeles den pågældende virksomhed.
Hver medlemsstat fastsætter adgang til domstolsprøvelse for enhver
beslutning om afslag.
Denne samme adgang til prøvelse fastsættes for det tilfælde, at de
kompetente myndigheder ikke har afgivet udtalelse om ansøgningenom tilladelse inden for en frist af seks måneder fra datoen for modta-gelsen.
Artikel 12a
1. De kompetente myndigheder i den anden berørte medlemsstat
høres forud for meddelelse af tilladelse til et forsikringsselskab, der er
a) datterselskab af et forsikringsselskab, der er meddelt tilladelse i en
anden medlemsstat, eller
b) datterselskab af moderselskabet for et forsikringsselskab, der er
meddelt tilladelse i en anden medlemsstat, eller
c) kontrolleret af den samme fysiske eller juridiske person, som
kontrollerer et forsikringsselskab, der er meddelt tilladelse i en
anden medlemsstat.
2. Den kompetente myndighed i en berørt medlemsstat, som er
ansvarlig for tilsynet med kreditinstitutter eller investeringsselskaber,
høres forud for meddelelse af tilladelse til et forsikringsselskab, der er
a) datterselskab af et kreditinstitut eller investeringsselskab, der er
meddelt tilladelse i Fællesskabet, eller
b) datterselskab af moderselskabet for et kreditinstitut eller investe-
ringsselskab, der er meddelt tilladelse i Fællesskabet, eller
c) kontrolleret af den samme fysiske eller juridiske person, som
kontrollerer et kreditinstitut eller investeringsselskab, der er meddelttilladelse i Fællesskabet.
3. De i stk. 1 og 2 omhandlede relevante kompetente myndigheder
hører navnlig hinanden ved vurdering af aktionærernes egnethed samtaf omdømme og erfaring hos de personer, som deltager i ledelsen i enanden enhed i samme gruppe. De meddeler hinanden alle oplysninger
vedrørende aktionærernes egnethed og det ledende personales
omdømme og erfaring, som har relevans for de andre berørte kompe-tente myndigheder, såvel med henblik på meddelelse af tilladelse sompå den løbende vurdering af overholdelsen af betingelserne forudøvelsen af virksomhed.
Afdeling B: Betingelser for udøvelse af forsikringsvirksomhed
Artikel 13
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab, her-
under tilsyn med den virksomhed, det udøver gennem filialer og somled i præstation af tjenesteydelser, henhører udelukkende under hjem-
landets kompetence.
2. Det finansielle tilsyn dækker forsikringsselskabets samlede virk-
somhed og omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens ogoprettelsen af forsikringsmæssige hensættelser og de aktiver, der1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 12
▼B
▼M11
▼B
▼M7
▼M7
medgår til dækning heraf i overensstemmelse med de regler og den
praksis, der gælder i hjemlandet, i henhold til bestemmelser, der ervedtaget på fælleskabssniveau.
Har de pågældende selskaber tilladelse til at dække de risici, der er
klassificeret i klasse 18 i punkt A i bilaget, omfatter tilsynet ogsåkontrol med de tekniske midler, som selskabet råder over for at kunneudføre de assistanceopgaver, det har påtaget sig, dersom hjemlandetslovgivning foreskriver kontrol med disse midler.
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der i alle forsik-
ringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ ogregnskabsmæssig praksis og fyldestgørende interne kontrolprocedurer.
Artikel 14
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse i en medlemsstat,
udøver sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat, skalfilialmedlemsstaten sørge for, at hjemlandets kompetente myndigheder
efter forudgående meddelelse herom til filialmedlemsstatens kompe-
tente myndigheder, selv eller ved personer, de bemyndiger hertil, påstedet kan kontrollere de oplysninger, der er nødvendige for det finan-sielle tilsyn med selskabet. Filialmedlemsstatens kompetentemyndigheder kan deltage i denne kontrol.
Artikel 15
1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at afsætte
tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser i forhold til dets samledevirksomhed.
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter de
regler, der er fastsat i direktiv 91/674/EØF.
2. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets forsik-
ringsmæssige hensættelser vedrørende den samlede virksomhed er
dækket af kongruente aktiver i overensstemmelse med artikel 6 idirektiv 88/357/EØF. For så vidt angår risici, der består i Fællesskabet,skal disse aktiver befinde sig dér. Medlemsstaterne kræver ikke afforsikringsselskaberne, at deres aktiver skal befinde sig i en bestemt
medlemsstat. Hjemlandet kan dog lempe reglerne for aktivernes lokali-
sering.
3. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssige hensættelser
dækkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætter det den tilladteprocentdel. Det kan i så fald ikke stille krav om, hvor disse tilgodeha-vender skal befinde sig.
Artikel 15a
1. Medlemsstaterne kræver, at forsikringsselskaber, der har hjemsted
på deres område, og som dækker risici, der er klassificeret i klasse 14 ipunkt A i bilaget, i det følgende benævnt »kreditforsikring«, skaloprette udjævningshensættelser (en udligningsreserve), som skal dækkeet eventuelt teknisk tab eller en skadesprocent, der er højere end
gennemsnittet inden for denne forsikringsklasse ved afslutningen af
regnskabsåret.
2. Udjævningshensættelserne skal beregnes efter de regler, som
hjemlandet fastsætter, ifølge en af de fire metoder, der er anført i punktD i bilaget, og som betragtes som ækvivalente.
3. Op til de beløb, der er beregnet ifølge metoderne i punkt D i bi-
laget, medregnes udjævningshensættelserne ikke i solvensmargenen.
4. Medlemsstaterne kan fritage forsikringselskaber, der har hjemsted
på deres område, fra kravet om oprettelse af udjævningshensættelserfor kreditforsikringsklassen, hvis deres indtægt fra præmier og bidrag idenne klasse udgør mindre end 4 % af den samlede præmie og bidrags-indtægt og mindre end 2500000 ECU.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 13
▼M10
Artikel 16
1. Hver medlemsstat pålægger hvert forsikringsselskab, hvis
vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende på dens område, til enhver
tid at råde over en i forhold til dets samlede virksomhed tilstrækkelig
faktisk solvensmargen, der mindst svarer til kravene i dette direktiv.
2. Den faktiske solvensmargen består af forsikringsselskabets
formue fri for enhver påregnelig forpligtelse og med fradrag af imma-terielle værdier, herunder:
a) den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringsselskaber,
den faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti, forudsat at
disse konti opfylder alle følgende kriterier:
i) Vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til medlem-
merne kun kan foretages, hvis den faktiske solvensmargen ikkeherved falder under det krævede niveau eller, efter selskabets
opløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld er afviklet.
ii) Vedtægterne fastsætter, for så vidt angår de i nr. i) omhandlede
betalinger, når disse sker af andre årsager end individuellemedlemsophør, at de kompetente myndigheder underrettesherom mindst en måned i forvejen, og at de inden for dennefrist kan forbyde betalingen.
iii) De relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres, efter
at de kompetente myndigheder har erklæret, at de ikke harnogen indvending mod ændringen, jf. dog kriterierne i nr. i) og
ii)
b) lovmæssige og frie reserver, der ikke modsvarer forpligtelser
c) det udbytte eller tab efter fradrag af dividende, der skal betales.
Den faktiske solvensmargen reduceres med forsikringsselskabets
direkte besiddelse af egne aktier.
For de forsikringsselskaber, der diskonterer eller reducerer deres forsik-
ringsmæssige hensættelser til endnu ikke afviklede skader for at tagehensyn til investeringsafkast som tilladt ved artikel 60, stk. 1, litra g),i Rådets direktiv 91/674/EØFaf 19. december 1991 om forsikringssel-
skabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber(
1), reduceres den
faktiske solvensmargen med forskellen mellem de udiskonterede forsik-ringsmæssige hensættelser eller forsikringsmæssige hensættelser førreduktion som oplyst i noterne til regnskabet og de diskonterede ellerforsikringsmæssige hensættelser efter reduktion. Denne tilpasning fore-
tages for alle risici i punkt A i bilaget, bortset fra de risici, der er anført
under klasse 1 og 2. For andre klasser end 1 og 2 er der ikke behov forjustering for diskontering af annuiteter, der indgår i de forsikringsmæs-sige hensættelser.
Fra den faktiske solvensmargen fratrækkes også følgende komponenter:
a) kapitalinteresser, som forsikringsselskaber har i:
— forsikringsselskaber som omhandlet i artikel 6 i dette direktiv,
artikel 6 i Rådets første direktiv 79/267/EØFaf 5. marts 1979om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestem-melser om adgang til og udøvelse af direkte
livsforsikringsvirksomhed(
2) eller artikel 1, litra b), i Europa-
Parlamentets og Rådets direktiv 98/78/EF(3)
— genforsikringsselskaber som omhandlet i artikel 1, litra c), i
direktiv 98/78/EF
— forsikringsholdingselskaber som omhandlet i artikel 1, litra i), i
direktiv 98/78/EF1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 14
(1) EFT L 374 af 31.12.1991, s. 7.
(2) EFT L 63 af 13.3.1979, s. 1. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og
Rådets direktiv 2002/12/EF(EF T L 77 af 20.3.2002, s. 11).
(3) EFT L 330 af 5.12.1998, s. 1.▼M11
▼M11
— kreditinstitutter og finansieringsinstitutter som omhandlet i
artikel 1, nr. 1 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv2000/12/EF(
1)
— investeringsselskaber og finansieringsinstitutter som omhandlet i
artikel 1, nr. 2, i direktiv 93/22/EØF(2) og artikel 2, nr. 4 og 7, i
direktiv 93/6/EØF(3)
b) hver af følgende komponenter, som forsikringsselskabet besidder i
enheder som defineret i litra a), hvori det har en kapitalinteresse:
— instrumenter som nævnt i stk. 3
— instrumenter som nævnt i artikel 18, stk. 3, i direktiv 70/267/
EØF
— efterstillede fordringer og instrumenter som nævnt i artikel 35 og
artikel 36, stk. 3, i direktiv 2000/12/EF.
Besiddes der midlertidigt aktier i et andet kreditinstitut, investeringssel-
skaber, finansieringsinstitut, forsikrings- eller genforsikringsselskab
eller forsikringsholdingselskab som led i en finansiel bistandstransak-tion med henblik på at rekonstruere og redde denne enhed, kan denkompetente myndighed fravige bestemmelserne om fradrag i fjerdeafsnit, litra a) og b).
Som et alternativ til fratrækning af de komponenter i fjerde afsnit, litra
a) og b), som forsikringsselskaberne besidder i kreditinstitutter, investe-ringsselskaber og finansieringsinstitutter, kan medlemsstaterne tilladederes forsikringsselskaber mutatis mutandis at anvende metode 1, 2eller 3 i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF
af 16. december 2002 om supplerende tilsyn med kreditinstitutter,
forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglo-merat(
4). Metode 1 (»regnskabskonsolidering«) anvendes kun, hvis
den kompetente myndighed er overbevist om niveauet for integreretledelse og intern kontrol for så vidt angår de enheder, der vil væreomfattet af konsolideringen. Den valgte metode skal anvendes konse-
kvent over tid.
Med hensyn til beregning af solvensmargenen som omhandlet i dette
direktiv kan medlemsstaterne dog fastsætte, at forsikringsselskaber,der er underlagt supplerende tilsyn i overensstemmelse med direktiv98/78/EFeller supplerende tilsyn i overensstemmelse med direktiv
2002/87/EF, kan undlade at fradrage de komponenter i fjerde afsnit,
litra a) og b), som de besidder i kreditinstitutter, investeringsselskaber,finansieringsinstitutter, forsikrings- eller genforsikringsselskaber ellerforsikringsholdingselskaber, der er omfattet af det supplerende tilsyn.
Ved kapitalinteresser med henblik på det i dette stykke omhandlede
fradrag af kapitalinteresser forstås kapitalinteresser som omhandlet iartikel 1, litra f), i direktiv 98/78/EF.
3. Den faktiske solvensmargen kan også bestå af følgende:
a) kumulative præferenceaktier ogansvarlig indskudskapital optil50%
af det mindste af beløbene for den faktiske solvensmargen og forden obligatoriske solvensmargen, hvoraf ansvarlig indskudskapital
med fast løbetid eller kumulative præferenceaktier med fast løbetid
højst må udgøre 25 %, forudsat at der i tilfælde af forsikringsselska-bets konkurs eller likvidation findes bindende aftaler om, atansvarlig indskudskapital eller præferenceaktier efterstilles alleandre fordringer og først fyldestgøres, når al anden udeståendegæld er betalt.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 15
(1) EFT L 126 af 26.5.2000, s. 1. Ændret ved direktiv 2000/28/EF (EFT L 275
af 27.10.2000, s. 37).
(2) EFT L 141 af 11.6.1993, s. 27. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og
Rådets direktiv 2000/64/EF(EF T L 290 af 17.11.2000, s. 27).
(3) EFT L 141 af 11.6.1993, s. 1. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og
Rådets direktiv 98/33/EF(EF T L 204 af 21.7.1998, s. 29).
(4) EUT L 35 af 11.2.2003.▼M10
▼M10
For ansvarlig indskudskapital skal følgende betingelser ligeledes
være opfyldt:
i) Kun faktisk indbetalte midler tages i betragtning.
ii) For indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige
løbetid være mindst fem år. Senest et år inden tilbagebetalings-
datoen forelægger forsikringsselskabet med henblik på
godkendelse de kompetente myndigheder en plan over, hvor-ledes den faktiske solvensmargen vil blive fastholdt på ellerbragt op på det krævede niveau ved løbetidens udløb,medmindre den andel, den ansvarlige indskudskapital kan
udgøre af den faktiske solvensmargen, nedsættes gradvis i løbet
af mindst de sidste fem år inden den aftalte tilbagebetalingsdag.De kompetente myndigheder kan give tilladelse til anticiperettilbagebetaling af sådanne midler, når anmodning heromindgives af det emitterende forsikringsselskab, og dets faktiskesolvensmargen ikke derved falder under det krævede niveau.
iii) For indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen
løbetid, skal der gælde et opsigelsesvarsel på fem år, medmindreindskudskapitalen ikke længere medregnes som en komponentaf den faktiske solvensmargen, eller medmindre de kompetentemyndigheders forudgående samtykke specielt kræves for tilba-
gebetaling før tiden. I sidstnævnte tilfælde underretter
forsikringsselskabet mindst seks måneder inden datoen for denforeslåede tilbagebetaling de kompetente myndigheder medangivelse af den faktiske solvensmargen og den obligatoriskesolvensmargen før og efter denne tilbagebetaling. De kompe-tente myndigheder giver kun tilladelse til tilbagebetaling, hvis
forsikringsselskabets faktiske solvensmargen ikke derved falder
under det krævede niveau.
iv) Låneaftalen må ikke indeholde nogen klausul om, at gælden
under nærmere angivne omstændigheder, bortset fra likvidationaf forsikringsselskabet, skal tilbagebetales inden de aftalteforfaldsdatoer.
v) Låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente myndig-
heder har erklæret, at de ikke har nogen indvendinger modændringen
b) værdipapirer med ubestemt løbetid og andre instrumenter — her-
under andre kumulative præferenceaktier end de i litra a)omhandlede — op til 50 % af det mindste af beløbene for denfaktiske solvensmargen og for den obligatoriske solvensmargen for
alle værdipapirer og al den ansvarlige indskudskapital, der er
omhandlet i litra a), forudsat at de opfylder følgende betingelser:
i) De må ikke kunne tilbagebetales på ihændehaverens initiativ
eller uden den kompetente myndigheds forhåndsgodkendelse.
ii) Aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give forsikrings-
selskabet mulighed for at udskyde betaling af renter af gælden.
iii) Långiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al
anden ikke efterstillet gæld.
iv) De for udstedelsen af værdipapirerne gældende dokumenter skal
indeholde bestemmelse om, at gæld og ikke betalte renter skalkunne medgå til dækning af tabene, samtidig med at forsikrings-selskabet skal kunne fortsætte sin virksomhed.
v) Kun faktisk indbetalte beløb må tages i betragtning.
4. Efter ansøgning og dokumentation herfor fra selskabet rettet til
den kompetente myndighed i hjemlandet og med denne kompetentemyndigheds indforståelse kan den faktiske solvensmargen også beståaf følgende:
a) halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond, når
den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond, højstmed et beløb svarende til 50 % af det mindste af beløbene for denfaktiske solvensmargen og for den obligatoriske solvensmargen
b) ekstrabidrag, som gensidige og gensidiglignende forsikringssel-
skaber med variable bidrag kan kræve af deltagerne i løbet af etregnskabsår, med et beløb på indtil halvdelen af forskellen mellemde maksimale bidrag og de faktisk opkrævede bidrag; disse mulige1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 16
▼M10
ekstrabidrag kan dog ikke dække mere end 50 % af det mindste af
beløbene for den faktiske solvensmargen og for den obligatoriskesolvensmargen. De kompetente nationale myndigheder fastlægger
betingelserne for tilladelse til ekstrabidrag
c) de skjulte nettoreserver, der er opstået som følge af ansættelsen af
aktiver, i det omfang sådanne skjulte nettoreserver ikke har karakter
af et undtagelsestilfælde.
5. De ændringer af stk. 2, 3 og 4, som foretages for at tage hensyn
til en udvikling, der begrunder en teknisk tilpasning af de elementer,der kan indgå i den faktiske solvensmargen, vedtages efter procedureni artikel 2 i Rådets direktiv 91/675/EØF(
1).
Artikel 16a
1. Den obligatoriske solvensmargen bestemmes i forhold til enten
det årlige præmie- eller bidragsbeløb eller til gennemsnittet af skader i
de sidste tre regnskabsår.
Såfremt forsikringsselskaber hovedsagelig kun dækker en eller flere af
følgende risici: kredit-, storm-, hagl- og frostrisici, tages der doghensyn til de sidste syv regnskabsår som referenceperiode for gennem-snittet af skader.
2. Med forbehold af artikel 17 skal den obligatoriske solvensmar-
gens størrelse være lig med det højeste af de to resultater, der eranført i stk. 3 og 4.
3. Præmiegrundlaget skal være den største af følgende størrelser:
bruttoværdien af de tegnede præmier eller bidrag som beregnetnedenfor eller bruttoværdien af de optjente præmier eller bidrag.
Præmier eller bidrag for klasserne 11, 12 og 13 i punkt A i bilaget
forøges med 50 %.
De præmier eller bidrag, inklusive accessoriske tillæg, der indgår i
direkte forsikringsforretning i løbet af det sidste regnskabsår, læggessammen.
Hertil lægges beløbet for de præmier, der er overtaget for al genforsik-
ring i løbet af det sidste regnskabsår.
Herfra fradrages det samlede beløb for de i løbet af det sidste regn-
skabsår annullerede præmier eller bidrag samt det samlede beløb forskatter og afgifter på de præmier og bidrag, der indgår i den samledeindtægt.
Efter at have delt det således fremkomne beløb i to rater, af hvilke den
første går op til 50000000 EUR, og den anden omfatter det resterende
beløb, beregnes brøkdele på henholdsvis 18 og 16 % af disse rater oglægges sammen.
Den således beregnede sum multipliceres med det forhold, der for
summen af de sidste tre regnskabsår består mellem størrelsen af de
forsikringsydelser, der påhviler virksomheden efter fradrag af inddrive-
lige beløb i forbindelse med genforsikring, og forsikringsydelsernesbruttobeløb; dette forhold kan i intet tilfælde være lavere end 50 %.
Med de kompetente myndigheders godkendelse kan der benyttes stati-
stiske metoder til at fordele præmierne eller bidragene med hensyn tilklasserne 11, 12 og 13.
4. Skadesgrundlaget beregnes på følgende måde, idet skadeserstat-
ninger, hensættelser og regresbeløb forhøjes med 50 % for så vidtangår klasserne 11, 12 og 13 i punkt A i bilaget.
De beløb for skader, der er udbetalt i direkte forsikring (uden fradrag af
skader, som påhviler cessionarer og retrocessionarer) i løbet af de i stk.1 omhandlede perioder, lægges sammen.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 17
(1) EFT L 374 af 31.12.1991, s. 32.
▼M10
Hertil lægges det beløb for skader, der er udbetalt i løbet af de samme
perioder for forpligtelser, der er overtaget i genforsikring eller retroces-sion, og beløbet for de hensættelser til endnu ikke afviklede skader, der
er fastlagt ved slutningen af det sidste regnskabsår for såvel direkte
forretninger som for de ved genforsikring overtagne forpligtelser.
Herfra fradrages de regresbeløb, der er indgået i løbet af de i stk. 1
omhandlede perioder.
Herfra fradrages beløbet for hensættelser til endnu ikke afviklede
skader, som er fastlagt ved begyndelsen af det andet regnskabsår, der
går forud for det sidst afsluttede regnskabsår, for såvel direkte forret-
ninger som for de ved genforsikring overtagne forpligtelser. Hvisreferenceperioden efter stk. 1 er syv år, fradrages beløbet for hensæt-telser til endnu ikke afviklede skader, som er fastlagt ved begyndelsenaf det sjette regnskabsår, der går forud for det sidst afsluttede regn-
skabsår.
Efter at have delt tredjedelen eller syvendedelen af det således frem-
komne beløb, alt efter referenceperioden i overensstemmelse med stk.1, i to rater, af hvilke den første går op til 35000000 EUR, og denanden omfatter det resterende beløb, beregnes brøkdele på henholdsvis26 og 23 % af disse rater og lægges sammen.
Den således beregnede sum multipliceres med det forhold, der for
summen af de sidste tre regnskabsår består mellem størrelsen af deforsikringsydelser, der påhviler virksomheden efter fradrag af inddrive-lige beløb i forbindelse med genforsikring, og forsikringsydelsernesbruttobeløb; dette forhold kan i intet tilfælde være lavere end 50 %.
Med de kompetente myndigheders godkendelse kan der benyttes stati-
stiske metoder til at fordele skadeserstatninger, hensættelser og
regresbeløb med hensyn til klasserne 11, 12 og 13. For de risici, derer anført under klasse 18 i punkt A i bilaget, er beløbet for udbetalteskader, som anvendes til beregningen af skadesgrundlaget, forsikrings-selskabets omkostninger for ydet bistand. Disse omkostninger beregnes
i overensstemmelse med hjemlandets bestemmelser.
5. Hvis den obligatoriske solvensmargen som beregnet i stk. 2, 3 og
4 er lavere end den obligatoriske solvensmargen for det foregående år,er den obligatoriske solvensmargen mindst lig med den obligatoriskesolvensmargen for det foregående år multipliceret med forholdetmellem de forsikringsmæssige hensættelser til endnu ikke afviklede
skader ved slutningen af det sidste regnskabsår og de forsikringsmæs-
sige hensættelser til endnu ikke afviklede skader ved begyndelsen afdet sidste regnskabsår. Som led i disse beregninger beregnes de forsik-ringsmæssige hensættelser som et nettobeløb af genforsikring, menforholdet må aldrig være højere end én.
6. De brøkdele, der anvendes på de i stk. 3, sjette afsnit, og stk. 4,
sjette afsnit, nævnte rater, nedsættes til en tredjedel for sygeforsikring,
der teknisk fungerer på lignende måde som livsforsikring, såfremt:
a) de opkrævede præmier beregnes på grundlag af sygelighedstavler
efter de matematiske metoder, der anvendes i forsikring
b) der oprettes en alderdomsreserve
c) der opkræves et præmietillæg for at skabe en sikkerhedsmargin af
en passende størrelse
d) forsikringsselskabet senest kan opsige kontrakten før udløbet af det
tredje forsikringsår
e) kontrakten åbner mulighed for at hæve præmierne eller nedsætte
ydelserne selv for løbende kontrakter.
Artikel 17
1. En tredjedel af den obligatoriske solvensmargen som fastsat i
artikel 16a udgør garantifonden. Den består af de bestanddele, der ernævnt i artikel 16, stk. 2 og 3 og — med samtykke fra hjemlandetskompetente myndighed — stk. 4, litra c).1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 18
▼M10
2. Garantifonden skal være på mindst 2000000 EUR. Hvis alle
eller nogle af de risici, der er angivet i en af klasserne 10-15 i punktA i bilaget, er forsikrede, skal den dog være på mindst 3000000 EUR.
Hver medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at minimumsgaranti-
fonden reduceres med en fjerdedel for gensidige selskaber ogselskaber af gensidiglignende karakter.
Artikel 17a
1. De beløb i euro, der er fastsat i artikel 16a, stk. 3 og 4, og i
artikel 17, stk. 2, justeres årligt og første gang den 20. september2003 for at tage hensyn til ændringerne i det europæiske forbrugerpris-indeks, der omfatter alle medlemsstater og offentliggøres af Eurostat.
Beløbene tilpasses automatisk ved at forhøje grundbeløbet med den
procentændring i nævnte indeks, der er sket i perioden mellem dettedirektivs ikrafttræden og undersøgelsestidspunktet, og afrundes opadtil et multiplum af 100000 EUR.
Hvis ændringen siden sidste tilpasning er mindre end 5 %, foretages
ingen tilpasning.
2. Kommissionen underretter hvert år Europa-Parlamentet og Rådet
om undersøgelsen og de tilpassede beløb, der er nævnt i stk. 1.
Artikel 18
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de aktiver,
der ikke medgår til dækningen af de forsikringsmæssige hensættelser i
henhold til artikel 15.
2. Med forbehold af artikel 15, stk. 2, artikel 20, stk. 1, 2, 3 og 5, og
artikel 22, stk. 1, sidste afsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænseden frie rådighed over de rørlige og faste aktiver, der indgår i detilladte forsikringsselskabers formue.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som
medlemsstaterne er berettigede til at træffe i deres egenskab af ejereaf eller deltagere i de pågældende selskaber, under beskyttelse af desikredes interesser.
Artikel 19
1. Hver medlemsstat pålægger de virksomheder, der har deres
vedtægtsmæssige hjemsted på dens område, hvert år at aflægge beret-
ning om deres samlede virksomhed, deres finansielle situation, deressolvens og, hvad angår dækning af de risici, der er klassificeret underlitra A, nr. 18, i bilaget, om de øvrige midler, de råder over til opfyl-delse af deres forpligtelser, for så vidt medlemsstatens lovgivningforeskriver tilsyn med disse midler.
1a. For så vidt angår kreditforsikring skal virksomheden give
tilsynsmyndigheden adgang til regnskabsmateriale, hvori både de
tekniske resultater og de tekniske reserver i forbindelse med denne
virksomhed er opført.
2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har deres
hjemsted på deres område, at de regelmæssigt fremlægger materiale,der er nødvendigt for udøvelsen af tilsynet, samt statistisk materiale.De kompetente myndigheder sender hinanden det materiale og deoplysninger, der har relevans for udøvelsen af tilsynet.
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med
henblik på, at de kompetente myndigheder har de nødvendige befø-jelser og midler til at føre tilsyn med virksomheden iforsikringsselskaber, der har hjemsted på deres område, herunder virk-somhed, der udøves uden for dette område i overensstemmelse med1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 19
▼M7
▼M2
▼M3
▼M7
▼M7
Rådets direktiver vedrørende denne virksomhed, og med henblik på
disses gennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl. a. give de kompetente myndigheder
mulighed for:
a) at skaffe sig indgående viden om selskabets situation og samlede
virksomhed, navnlig
— ved indhentning af oplysninger eller rekvirering af dokumenta-
tion vedrørende forsikringsvirksomheden
— ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs forretningslo-
kaler
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollerer selskabet,for at sikre, at selskabets virksomhed er i overensstemmelse med delove og administrative bestemmelser, som selskabet skal overholde ide forskellige medlemsstater, og især i overensstemmelse med
driftsplanen, dersom denne er obligatorisk, samt for at undgå eller
fjerne uregelmæssigheder, der vil kunne bringe de sikredes inte-resser i fare
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndig-
heder skal have mulighed for at indhente alle oplysninger vedrørende
forsikringsaftaler, som mæglerne er i besiddelse af.
Artikel 20
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 15,
kan den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde den frierådighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene består.
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i et
selskab, hvis solvensmargen ikke længere udgør det minimum, der er
foreskrevet i ►
M10artikel 16a ◄kræver den kompetente myndighed
i hjemlandet en genoprettelsesplan, der skal forelægges den til godken-delse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den
opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forværres yderligere,desuden begrænse eller forbyde den frie rådighed over selskabets
aktiver. Den underretter da myndighederne i de andre medlemsstater,
på hvis område selskabet udøver sin virksomhed, om alle trufne foran-staltninger, og disse myndigheder træffer på den første myndighedsanmodning de samme foranstaltninger som denne.
3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den i artikel 17 define-
rede garantifond, kræver den kompetente myndighed i hjemlandet afselskabet en kortfristet finansieringsplan, der skal forelægges den til
godkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over
selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlemsstater,på hvis område selskabet udøver virksomhed, herom, og disse træfferpå dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelse
af de sikredes interesser.
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er nødvendige
for, at den i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, 2 og 3, på anmodningaf selskabets hjemland og i overensstemmelse med sin nationalelovgivning kan forbyde den frie rådighed over de aktiver, der befindersig på dens område; hjemlandet skal angive, hvilke aktiver der skalvære omfattet af disse foranstaltninger.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 20
▼M10
Artikel 20a
1. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder har befø-
jelse til at stille krav om en finansiel genopretningsplan for deforsikringsselskaber, hvor de kompetente myndigheder finder, at forsik-ringstagernes rettigheder er i fare. Den finansielle genopretningsplanskal for de følgende tre regnskabsår mindst indeholde oplysninger ellerdokumentation vedrørende:
a) anslåede administrationsomkostninger, navnlig de løbende alminde-
lige omkostninger og provisioner
b) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter i forbindelse med direkte forsikringsvirk-somhed, overtagelse af genforsikring og afgivelse i genforsikring
c) en prognosticeret balance
d) skøn over de finansielle midler, der er bestemt til dækning af
forpligtelser og den obligatoriske solvensmargen
e) den generelle genforsikringspolitik.
2. Når forsikringstagernes rettigheder er i fare, fordi forsikringssel-
skabets finansielle situation forværres, sikrer medlemsstaterne, at dekompetente myndigheder har beføjelse til at pålægge et forsikringssel-skab at have en højere obligatorisk solvensmargen for at sikre, at
selskabet er i stand til at opfylde solvenskravene i den nærmeste
fremtid. Niveauet for denne højere obligatoriske solvensmargen baserespå den i stk. 1 omhandlede finansielle genopretningsplan.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder har befø-
jelse til at nedjustere alle de elementer, der kan indgå i den faktiske
solvensmargen, særlig når der har været en betydelig ændring i disseelementers markedsværdi siden udgangen af det foregående regn-skabsår.
4. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder har befø-
jelse til at mindske reduktionen, på basis af genforsikring, af
solvensmargenen som bestemt i artikel 16a, når:
a) karakteren eller kvaliteten af en genforsikringskontrakt er ændret
betydeligt siden det foregående regnskabsår
b) der ikke er nogen risikooverførsel eller kun en ubetydelig risiko-
overførsel inden for rammerne af genforsikringskontrakten.
5. Hvis de kompetente myndigheder har krævet en finansiel genop-
retningsplan for forsikringsselskabet i henhold til stk. 1, skalførstnævnte afstå fra at udstede godkendelsescertifikat i henhold tilartikel 10, stk. 3, afsnit 2, i dette direktiv, artikel 16, stk. 1, i Rådetsdirektiv 88/357/EØF(andet skadesforsikringsdirektiv)(
1) og artikel 12,
stk. 2, i Rådets direktiv 92/49/EØF(tredje skadesforsikringsdi-
rektiv)(2), så længe de er af den opfattelse, at forsikringstagernes
rettigheder er i fare, jf. stk. 1.
Artikel 21
1. Hver medlemsstat tillader, at de tilladte virksomheder helt eller
delvis overdrager deres forsikringsbestand, såfremt den overtagendevirksomhed under hensyntagen til overførslen er i besiddelse af den
nødvendige solvensmargin.
De pågældende tilsynsmyndigheder rådfører sig indbyrdes før en sådan
overdragelse tillades.
2. Når tilladelse er givet af den kompetente tilsynsmyndighed, har
denne overdragelse fuld gyldighed over for de pågældende forsikrings-tagere.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 21
(1) EFT L 172 af 4.7.1988, s. 1. Direktivet er senest ændret ved Europa-Parla-
mentets og Rådets direktiv 2000/26/EF(EF T L 181 af 20.7.2000, s. 65).
(2) EFT L 228 af 11.8.1992, s. 1. Direktivet er senest ændret ved Europa-Parla-
mentets og Rådets direktiv 2000/64/EF(EF T L 290 af 17.11.2000, s. 27).▼B
▼B
Afdeling C: Tilbagekaldelse af en tilladelse
Artikel 22
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den kompe-
tente myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af denne myndighed,hvis selskabet:
a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder,
udtrykkeligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sin virksomhedi en periode på over seks måneder, medmindre der i den pågæl-dende medlemsstat findes bestemmelser om, at tilladelsen isådanne tilfælde uden videre bortfalder
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplan ellerfinansieringsplan som omhandlet i artikel 20
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af de
bestemmelser, som gælder for det.
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter den
kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndigheder i de
øvrige medlemsstater herom, og disse skal træffe alle nødvendige
foranstaltninger for at forhindre det pågældende selskab i at påbegyndenye forretninger på deres område i henhold til reglerne om fri etable-ringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. Herudovertræffer førstnævnte myndighed sammen med sidstnævnte myndighederalle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de sikredes interesser og
begrænser navnlig den frie rådighed over selskabets aktiver i medfør af
artikel 20, stk. 1, stk. 2, andet afsnit, eller stk. 3, andet afsnit.
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal udfør-
ligt begrundes og meddeles det pågældende selskab.
Afsnit III A — Regler for agenturer eller filialer, der er beliggende
inden for Fællesskabet, og som hører under virksomheder, der har
deres hjemsted uden for Fællesskabet
Artikel 23
1. Hver medlemsstat gør adgangen til den i artikel 1 omhandlede
form for virksomhed på dens område betinget af en administrativ tilla-delse af alle virksomheder med vedtægtmæssigt hjemsted uden for
Fællesskabet.
2. Medlemsstaten kan give denne tilladelse, såfremt virksomheden
mindst opfylder følgende betingelser:
a) er beføjet til at udøve forsikringsvirksomhed i medfør af den natio-
nale lovgivning, den er undergivet;
b) opretter et agentur eller en filial på denne medlemsstats område;
c) forpligter sig til på agenturets eller filialens hjemsted at føre særskilt
regnskab for den virksomhed, der udøves der, samt opbevare alleforretningsdokumenter sammesteds;
d) udpeger en generalbefuldmægtiget, som skal godkendes af den
kompetente myndighed;
e) råder i det land, hvor virksomheden udøves, over aktiver af en stør-
relse, der mindst er lig med halvdelen af det i artikel 17, stk. 2,foreskrevne minimum for garantifonden og deponerer fjerdedelenaf dette minimum som sikkerhed;
f) forpligter sig til at være i besiddelse af en solvensmargin i overens-
stemmelse med artikel 25;
g) fremlægger en driftsplan i henhold til artikel 11, stk. 1 og 2;1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 22
▼M7
▼M6
▼B
▼M9
h) oplyser navn og adresse på den skadebehandlingsrepræsentant, som
er udpeget i enhver anden medlemsstat end den, hvor tilladelsensøges, hvis de dækkede risici henhører under forsikringsklasse 10 i
punkt A i bilaget, bortset fra fragtførerens ansvar.
Artikel 24
Medlemsstaterne pålægger virksomhederne at oprette tilstrækkelige
tekniske reserver, der svarer til de på deres område indgåede forplig-telser; de drager omsorg for, at agenturet eller filialen dækker dissetekniske reserver ved hjælp af ækvivalente og, i det omfang medlems-staten kræver det, kongruente aktiver.
Medlemsstaternes lovgivning finder anvendelse ved beregningen af de
tekniske reserver, ved fastsættelsen af kategorierne for anbringelse ogved vurderingen af aktiverne.
Den pågældende medlemsstat kræver, at de aktiver, der repræsenterer
de tekniske reserver, lokaliseres på deres område. Artikel 15, stk. 3,
finder dog anvendelse.
Artikel 25
1. Hver medlemsstat pålægger de agenturer eller filialer, der er
oprettet på dens område, at råde over en solvensmargin, der udgøres
af aktiver fri for enhver påregnelig forpligtelse og med fradag af imma-terielle værdier. Marginen beregnes i overensstemmelse med artikel 16,stk. 3. Ved beregningen af denne margin tages dog kun hensyn tilpræmier eller bidrag og skader, der hidrører fra agenturets eller filia-lens virksomhed.
2. En tredjedel af solvensmarginen udgør garantifonden. Denne
garantifond kan ikke være mindre end halvdelen af det i artikel 17,stk. 2, fastsatte minimum. Initialdepotet stillet i overensstemmelsemed artikel 23, stk. 2, litra e), er medregnet heri.
3. De aktiver, der dækker solvensmarginen skal op til et beløb på
størrelse med garantifonden befinde sig i den stat, hvor virksomhedenudøves, og for så vidt angår det resterende beløb inden for Fælles-skabet.
Artikel 26
1. Virksomheder, der har søgt om eller opnået godkendelse fra flere
medlemsstater, kan anmode om følgende fordele, som kun kan ydessamlet:
a) den i artikel 25 omhandlede solvensmargen beregnes på grundlag af
den samlede virksomhed, som de udøver inden for Fællesskabet; i
dette tilfælde tages kun den virksomhed, som udøves af samtligeagenturer eller filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, ibetragtning ved denne beregning;
b) den i artikel 23, stk. 2, litra e), omhandlede sikkerhed skal kun
stilles i en af disse stater;
c) de aktiver, der danner garantifonden, kan anbringes i hvilken som
helst af de medlemsstater, hvor de udøver deres virksomhed.
2. Anmodning om opnåelse af de i stk. 1 nævnte fordele fremsættes
over for de kompetente myndigheder i samtlige de medlemsstater, hvor
den pågældende virksomhed har søgt om eller opnået godkendelse. Ianmodningen anføres den myndighed, der fremtidig skal efterprøve dei Fællesskabet etablerede agenturers eller filialers solvens for så vidtangår deres samlede virksomhed. Virksomhedens valg af myndighed
skal begrundes. Sikkerhedsstillelsen skal deponeres i den pågældende
medlemsstat.
3. De i stk. 1 nævnte fordele må kun ydes med samtykke fra de
kompetente myndigheder i samtlige de medlemsstater, hvor anmod-ningen er fremsat. De får virkning fra det tidspunkt, på hvilket den1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 23
▼B
▼M2
▼M2
valgte tilsynsmyndighed over for de øvrige tilsynsmyndigheder har
erklæret sig rede til at efterprøve de i Fællesskabet etablerede agentu-rers eller filialers solvens for så vidt angår deres samlede virksomhed.
Den valgte tilsynsmyndighed modtager fra de øvrige medlemsstater de
oplysninger, der er nødvendige for at efterprøve den samlede solvensfor agenturer og filialer, der er etableret på deres område.
4. Tilladelsen til at anvende de i medfør af denne artikel ydede
fordele tilbagekaldes af samtlige berørte medlemsstater samtidig påforanledning af en eller flere af de berørte medlemsstater.
Artikel 27
Artiklerne 19 og 20 finder tilsvarende anvendelse på agenturer og
filialer af de i dette afsnit omhandlede virksomheder.
Ved anvendelsen af artikel 20 i tilfælde af en virksomhed, der har
opnået de i artikel 26, stk. 1, omhandlede fordele, ligestilles denmyndighed, der har til opgave at efterprøve solvensen i de agenturerog filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, for så vidt angår
deres samlede virksomhed, med myndigheden i den medlemsstat, på
hvis område virksomheden har sit vedtægtsmæssige hjemsted.
Artikel 28
Såfremt den i artikel 26, stk. 2, nævnte myndighed tilbagekalder tilla-
delsen, underretter den tilsynsmyndighederne i de øvrigemedlemsstater, hvor foretagendet udøver sin virksomhed, herom, og
disse træffer hensigtsmæssige foranstaltninger. Såfremt beslutningen
om tilbagekaldelse begrundes med utilstrækkelig samlet solvens,således som den er fastsat ved det i artikel 26 omhandlede samtykkeforanstalter de medlemsstater, der deltager i dette samtykke, ligeledestilbagekaldelse af deres tilladelse.
Artikel 28a
1. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på densområde og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del afderes forsikringsbestand til et overtagende selskab, der er etableret isamme medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne
medlemsstat eller i givet fald i den i artikel 26 omhandlede medlems-
stat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget ibetragtning, har den fornødne solvensmargen.
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på dens
område og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del afderes forsikringsbestand til et forsikringsselskab med hjemsted i enanden medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlems-stat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i
betragtning, har den fornødne solvensmargen.
3. Såfremt en medlemsstat på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser tillader, at agenturer og filialer, der er etableret på densområder og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af
deres forsikringsbestand til et agentur eller en filial, som er omhandlet
i dette afsnit og etableret på en anden medlemsstats område, skal densikre sig, at de kompetente myndigheder i det overtagne selskabs hjem-land eller i givet fald i den i artikel 26 omhandlede medlemsstatbekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning,har den fornødne solvensmargen, samt at en sådan overdragelse er
mulig efter loven i det overtagende selskabs hjemland, og at sidst-
nævnte er indforstået med overdragelsen.
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den over-
dragende filial er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævnte1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 24
▼B
▼M2
▼B
▼M7
▼M7
tilfælde tilladelse til overdragelsen, efter at have modtaget godkendelse
fra de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor risikoenbestår, såfremt denne ikke er den medlemsstat, hvor det overdragende
agentur eller den overdragende filial er beliggende.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler
de kompetente myndigheder i det overdragende forsikringsselskabshjemland deres udtalelse eller deres samtykke senest tre måneder efteranmodningens modtagelse; har de hørte myndigheder ikke svaret vedudløbet af denne frist, betragtes dette som en positiv udtalelse eller et
stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den
medlemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som foreskrevet i den
nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres gældendeover for de berørte forsikringstagere, de forsikrede og enhver andenperson, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de overdragneaftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte,
at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden
for en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.
Artikel 29
Fællesskabet kan i de aftaler, det i overensstemmelse med traktaten
indgår med et eller flere tredjelande, blive enige om anvendelse af
bestemmelser, der afviger fra de i dette afsnit fastsatte, med det formålpå betingelse af gensidighed at garantere en tilstrækkelig beskyttelse afde sikrede i medlemsstaterne.
Afsnit III B —Regler for dattervirksomheder af en modervirk-
somhed, der henhører under et tredjelands lovgivning, og for en
sådan modervirksomheds erhvervelse af kapitalinteresser
Artikel 29a
Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter Kommissionen
om:
a) enhver meddelelse af tilladelse til en direkte eller indirekte datter-
virksomhed, hvis modervirksomhed eller modervirksomheder
henhører under et tredjelands lovgivning. Kommissionen giver det
forsikringsudvalg, der skal nedsættes af Rådet på forslag afKommissionen, underretning herom
b) en sådan modervirksomheds erhvervelse af kapitalinteresser i en
forsikringsvirksomhed i Fællesskabet, som bevirker, at denne bliver
en dattervirksomhed af førstnævnte virksomhed. Kommissionen
giver det forsikringsudvalg, der skal nedsættes af Rådet på forslagaf Kommissionen, underretning herom.
Når der er meddelt tilladelse til en direkte eller indirekte dattervirk-
somhed under en eller flere modervirksomheder, som henhører underet tredjelands lovgivning, skal koncernens opbygning angives i denanmeldelse, som de kompetente myndigheder indgiver til Kommission-
en.
Artikel 29b
1. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om alle generelle
vanskeligheder, som deres forsikringsvirksomheder har mødt i forbin-
delse med etablering eller udøvelse af forsikringsvirksomhed i et
tredjeland.
2. Kommissionen udarbejder, første gang senest seks måneder inden
direktivets iværksættelse og derefter med regelmæssige mellemrum, enrapport, hvori den gennemgår den behandling i henhold til stk. 3 og 4,der i tredjelande gives EF-forsikringsvirksomheder med hensyn tildisses etablering og udøvelse af forsikringsvirksomhed samt erhver-1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 25
▼B
▼M6
▼M6
velse af kapitalinteresser i forsikringsvirksomheder i tredjelande.
Kommissionen fremsender disse rapporter til Rådet, i givet faldledsaget af passende forslag.
3. Hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at et tred-
jeland ikke indrømmer EF-forsikringsvirksomheder en faktisk adgang
til markedet svarende til den, Fællesskabet indrømmer forsikringsvirk-somheder fra dette tredjeland, kan Kommissionen forelægge Rådetforslag til et forhandlingsmandat for denne med henblik på at opnåtilsvarende konkurrencevilkår for EF-forsikringsvirksomheder. Rådettræffer afgørelse med kvalificeret flertal.
4. Hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at EF-
forsikringsvirksomheder i et tredjeland ikke bliver behandlet på lige
fod med de indenlandske forsikringsvirksomheder og derfor ikke fårsamme konkurrencevilkår som disse, og at betingelserne for faktiskadgang til markedet ikke er opfyldt, kan den indlede forhandlingermed henblik på at rette op på situationen.
Under de i første afsnit nævnte omstændigheder kan det ligeledes på et
hvilket som helst tidspunkt samtidig med, at der indledes forhandlinger,efter proceduren som fastlagt i retsakten om nedsættelse af det i artikel29a omhandlede forsikringsudvalg bestemmes, at medlemsstaternes
kompetente myndigheder skal begrænse eller suspendere deres afgø-
relser:
— om ansøgninger om tilladelse, som er indgivet på tidspunktet for
afgørelsen eller senere, og
— om erhververe af kapitalinteresser for så vidt angår direkte eller
indirekte modervirksomheder, som henhører under det pågældendetredjelands lovgivning.
Varigheden af disse foranstaltninger må ikke overstige tre måneder.
Inden udløbet af denne frist på tre måneder og på baggrund af forhand-
lingsresultaterne kan Rådet med kvalificeret flertal på forslag af
Kommissionen træffe afgørelse om, hvorvidt de trufne foranstaltningerskal opretholdes.
En sådan begrænsning eller suspension kan ikke finde anvendelse, når
forsikringsvirksomheder eller dattervirksomheder af disse, som behørigter meddelt tilladelse i Fællesskabet, opretter dattervirksomheder, ellernår sådanne forsikringsvirksomheder eller dattervirksomheder erhververkapitalinteresser i en forsikringsvirksomhed i Fællesskabet.
5. Hvis Kommissionen konstaterer et af de i stk. 3 og 4 nævnte
forhold, skal medlemsstaterne efter anmodning fra Kommissionenunderrette den om:
a) enhver ansøgning om meddelelse af tilladelse til en direkte eller
indirekte dattervirksomhed, hvis modervirksomhed eller modervirk-somheder henhører under det pågældende tredjelands lovgivning
b) enhver plan om en sådan virksomheds erhvervelse af kapitalinte-
resser i en EF-forsikringsvirksomhed, som bevirker, at denne bliveren dattervirksomhed af førstnævnte virksomhed.
Denne oplysningspligt ophører, så snart der er indgået en aftale med
det i stk. 3 eller 4 omhandlede tredjeland, eller når de i stk. 4, andetog tredje afsnit, nævnte foranstaltninger ikke længere finder anven-delse.
6. Foranstaltninger, der træffes i medfør af denne artikel, skal være i
overensstemmelse med Fællesskabets forpligtelser i henhold til interna-tionale — såvel bilaterale som multilaterale — aftaler om adgang til atoptage og udøve forsikringsvirksomhed.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 26
▼B
Afsnit IV — Overgangsbestemmelser og diverse bestemmelser
Artikel 30
1. Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit II omhandlede virksom-
heder, som ved ikrafttrædelsen af foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv omfatter en eller flere af de i artikel 1 omhandlede
klasser på deres område, en frist på fem år fra meddelelsen af dette
direktiv til af efterkomme betingelserne i artiklerne 16 og 17.
2. Desuden kan medlemsstaterne:
a) indrømme de i stk. 1 omhandlede virksomheder, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har tilvejebragt solvensmarginenfuldtud, en yderligere frist på højst to år, på betingelse af, at dissevirksomheder i overensstemmelse med artikel 20 har forelagt de
foranstaltninger, som de har til hensigt at træffe for at nå denne
margin, til tilsynsmyndighedernes godkendelse;
b) fritage de i stk. 1 omhandlede virksomheder, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har nået en årlig indbetaling af præmiereller bidrag på det seksdobbelte af den i artikel 17, stk. 2, nævnte
minimumsgarantifond, for forpligtelsen til at oprette denne fond før
udgangen af det regnskabsår, i hvilket præmierne eller bidrageneudgør det seksdobbelte af denne garantifond. På grundlag af resulta-terne af den i artikel 33 nævnte undersøgelse beslutter Rådet medenstemmighed på forslag af Kommissionen, hvornår medlemssta-
terne skal ophæve denne fritagelse.
3. De virksomheder, der ønsker at udvide deres virksomhed i
henhold til artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette, såfremtde omgående efterkommer reglerne i dette direktiv. De i stk. 2, litra b),omhandlede virksomheder, som inden for det nationale område udviderderes virksomhed til andre klasser eller til andre dele af dette område,
kan dog inden for en frist på ti år fra meddelelsen af dette direktiv
fritages for forpligtelsen til at oprette den i artikel 17, stk. 2, nævnteminimumsgarantifond.
4. De virksomheder, der har en anden form end de i artikel 8
anførte, kan endnu i tre år efter meddelelsen af dette direktiv fortsætteudøvelsen af deres nuværende virksomhed under den juridiske form, dehavde ved meddelelsen af dette direktiv. De virksomheder, der er
oprettet; i Det forenede Kongerige »by Royal Charter« eller »by private
act« eller »by special public Act« kan fortsætte deres virksomhed ideres nuværende form uden tidsbegrænsning.
De virksomheder, der i Belgien i overensstemmelse med deres formål
yder prioritetslån ved intervention eller udfører opsparingsdispositioneri overensstemmelse med de i artikel 15, nr. 4, i bestemmelserne vedrø-
rende tilsyn med private sparekasser, samordnet ved arrêté royal af 23.
juni 1967, kan fortsætte disse former for virksomhed i tre år fra medde-lelsen af dette direktiv.
De pågældende medlemsstater opstiller listen over disse virksomheder
og meddeler den til de øvrige medlemsstater og til Kommissionen.
5. Efter anmodning fra de virksomheder, der opfylder forpligtelserne
i artiklerne 15, 16 og 17, ophæver medlemsstaterne de restriktive foran-
staltninger såsom pantehæftelser, deponering eller sikkerhedsstillelse,
der er gennemført i medfør af nugældende bestemmelser.
Artikel 31
Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit III omhandlede agenturer eller
filialer, som ved ikrafttrædelsen af foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv omfatter én eller flere af de i artikel 1 omhandledeklasser og ikke udvider deres virksomhed i henhold til artikel 10, stk.2, en frist på højst fem år fra meddelelsen af dette direktiv til at efter-komme betingelserne i artikel 25.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 27
▼B
Artikel 32
I en periode, der udløber ved iværksættelsen af en aftale, som i over-
ensstemmelse med artikel 29 er indgået med et tredjeland, og senest
ved udløbet af en frist på fire år efter meddelsen af dette direktiv, kan
hver medlemsstat til fordel for dette lands virksomheder, der er etab-leret på dets område, opretholde den ordning, som fandt anvendelseden 1. januar 1973, hvad angår de tekniske reservers kongruens oglokalisering på betingelse af, at de øvrige medlemsstater og Kommis-sionen underrettes herom, og at de grænser for lempelser, der gælder i
medfør af artikel 15, stk. 2, til fordel for de af medlemsstaternes virk-
somheder, som er etableret på dens område, ikke overskrides.
Afsnit V — Afsluttende bestemmelser
Artikel 33
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder fører et
snævert samarbejde med henblik på at lette tilsynet med direkte forsik-
ring inden for Fællesskabet og at undersøge de vanskeligheder, dermåtte opstå ved gennemførelsen af dette direktiv.
Artikel 34
1. Kommissionen forelægger for Rådet inden for en frist af seks år
efter meddelelsen af dette direktiv en beretning om den indflydelse,som de i dette direktiv fastsatte finansielle krav har haft på situationeninden for forsikringsmarkedet i medlemsstaterne.
2. Om fornødent forelægger Kommissionen for Rådet foreløbige
beretninger inden udgangen af den i artikel 30 stk. 1, fastsatte over-
gangsperiode.
Artikel 35
Medlemsstaterne ændrer deres nationale bestemmelser i overensstem-
melse med dette direktiv inden en frist på atten måneder fra detsmeddelelse at regne og underretter omgående Kommissionen herom.
De således ændrede bestemmelser gennemføres med forbehold af artik-
lerne 30, 31 og 32 inden en frist på tredive måneder fra dennemeddelelse at regne.
Artikel 36
Fra meddelelsen af dette direktiv drager medlemsstaterne omsorg for at
Kommissionen får tilsendt teksten til de vigtigste administrativt eller
ved lov fastsatte bestemmelser, som de udsteder på det af dette direktiv
omfattede område.
Artikel 37
Bilaget udgør en integrerende del af dette direktiv.Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 28
▼B
BILAG
A.Klassifikation af risici ved hjælp af forsikringsklasser
1.Ulykker(herunder arbejdsulykker og erhvervssygdomme)
— fastsatte ydelser
— skadeserstatninger
— kombinationer
— personbefordring
2.Sygdom
— fastsatte ydelser
— skadeserstatninger
— kombinationer
3.Kaskoforsikring for landkøretøjer (bortset fra jernbaners rullende mate-
riel)
Alle skader på
— motordrevne landkøretøjer
— ikke-motordrevne landkøretøjer
4.Kaskoforsikring for jernbanekøretøjer
Alle skader på jernbanekøretøjer
5.Kaskoforsikring for luftfartøjer
Alle skader på luftfartøjer
6.Kaskoforsikring for fartøjer til sejlads på have, indsøer og floder
Alle skader på
— flodfartøjer
— indsøfartøjer— havfartøjer
7.Godstransport (herunder varer, bagage og alt andet gods)
Alle skader på transporterede varer eller bagage, uanset arten af trans-
portmidlet
8.Brand og naturkræfter
Alle skader på ejendom (bortset fra ejendom omfattet af klasserne 3, 4,
5, 6 og 7), når de er forårsaget af
— brand
— eksplosion— storm
— naturkræfter bortset fra storm
— kerneenergi
— jordskred
9.Andre skader på ejendom
Alle skader på ejendom (bortset fra ejendom omfattet af klasserne 3, 4,
5, 6 og 7), når disse skader skyldes hagl eller frost samt årsager af
enhver art, f.eks. tyveri, undtagen dem, der er anført under nr. 8.
10.Ansvarsforsikring for motordrevne landkøretøjer
Ethvert ansvar hidrørende fra brugen af motordrevne landkøretøjer (her-
under førerens ansvar)
11.Ansvarsforsikring for luftfartøjer
Ethvert ansvar hidrørende fra brugen af luftfartøjer (herunder førerens
ansvar)1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 29
▼B
12.Ansvarsforsikring for fartøjer til sejlads på have, indsøer og floder
Ethvert ansvar hidrørende fra anvendelsen af flod-, indsø- og havfartøjer
(herunder førerens ansvar)
13.Almindelig ansvarsforsikring
Ethvert ansvar, der ikke er anført under numrene 10, 11 og 12
14.Kredit
— almindelig insolvens
— eksportkredit— slag på afbetaling— hypotekforsikring— landbrugsforsikring
15.Kaution
— direkte kaution
— indirekte kaution
16.Diverse økonomiske tab
— arbejdsløshedsrisici
— incassotab (almindeligt)— dårligt vejr— tab af fortjeneste— vedbliven af almindelige omkostninger— uforudsete handelsudgifter— tab af salgsværdi— husleje- eller indtægtstab
— indirekte handelstab bortset fra de ovenfor nævnte
— ikke forretningsmæssige økonomiske tab— andre økonomiske tab
17.Retshjælpsforsikring
retshjælpsforsikring
18.Assistance
Assistance til personer, der kommer i vanskeligheder under befordring
eller under fravær fra bopælen eller det faste opholdssted
Risici, der er omfattet af en klasse kan ikke klassificeres i en anden
klasse bortset fra de tilfælde, der er anført under punkt C.
B.Benævnelse af den tilladelse, der gives samtidig for flere klasser
Når tilladelsen samtidig omfatter:
a) klasserne 1 og 2, gives den under benævnelsen »ulykke og sygdom«;
b) klasserne 1 (fjerde led), 3, 7 og 10, gives den under benævnelsen »auto-
mobilforsikring«;
c) klasserne 1 (fjerde led), 4, 6, 7 og 12, gives den under benævnelsen »sø-
og transportforsikring«;
d) klasserne 1 (fjerde led), 5, 7 og 11, gives den under benævnelsen »luft-
fartforsikring«;
e) klasserne 8 og 9, gives den under benævnelsen »brand og andre skader på
ejendom«;
f) klasserne 10, 11, 12 og 13, gives den under benævnelsen »ansvarsforsik-
ring«;
g) klasserne 14 og 15, gives den under benævnelsen »kredit og kaution«;
h) alle klasser, gives den under den af den pågældende medlemsstat valgte
benævnelse, der meddeles de øvrige medlemsstater og Kommissionen.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 30
▼M2
▼B
▼B
C.Accessoriske risici
Den virksomhed, der opnår tilladelse til en principal risiko, som falder under
en klasse eller en gruppe af klasser, kan ligeledes dække de risici, der er
omfattet af en anden klasse, uden at der kræves tilladelse for disse risici,
såfremt disse
— indgår i den principale risiko,
— angår det objekt, der er dækket mod den principale risiko, og— er dækket af den kontrakt, der dækker den principale risiko.
De risici, der er omfattet af de under punkt A nævnte klasser 14, 15 og 17,
kan dog ikke betragtes som accessoriske risici til andre klasser.
Den risiko, der er omfattet af klasse 17 (retshjælpsforsikring), kan dog
betragtes som accessorisk risiko til klasse 18, når betingelserne i første afsnit
er opfyldt, og når hovedrisikoen kun vedrører assistance til personer, der
kommer i vanskeligheder under rejser eller fravær fra bopælen eller det faste
opholdssted.
Retshjælpsforsikring kan ligeledes betragtes som accessorisk risiko på de i
første afsnit omhandlede betingelser, når den er knyttet til tvister eller risici,
som skyldes brug af søfartøjer, eller som kan henføres til sådan brug.
D.Metoder til beregning af udligningsreserven for kreditforsikringsklassen
Metode nr. 11. Under hensyn til de risici, der er anført i forsikringsklassen under punkt A
nr. 14 (i det følgende benævnt »kreditforsikring«), skal der oprettes en
udligningsreserve til dækning af et eventuelt teknisk tab, som fore-
kommer inden for denne forsikringsklasse ved afslutningen af
regnskabsåret.
2. Indtil reserven udgør 150 % af det højeste årlige beløb i de senere fem
regnskabsår for nettopræmier eller -bidrag, skal der i hvert regnskabsår
til reserven overføres et beløb på 75 % af det eventuelle tekniske over-
skud fra kreditforsikringsvirksomheder, idet denne overførsel dog ikke
kan overstige 12 % af nettopræmier eller -bidrag.
Metode nr. 21. Under hensyn til de risici, der er anført i forsikringsklassen under punkt
A, nr. 14, i bilaget (i det følgende benævnt »kreditforsikring«), skal der
oprettes en udligningsreserve til dækning af et eventuelt teknisk tab, som
forekommer inden for denne forsikringsklasse ved afslutningen af regn-
skabsåret.
2. Udligningsreservens minimumsbeløb skal udgøre 134 % af gennemsnittet
af den årlige indtægt fra præmier eller bidrag i de fem foregående regn-
skabsår efter fradrag af overdragelser og tillæg af godkendte
genforsikringer.
3. Denne reserve skal i hvert af de efterfølgende regnskabsår tilføres en
overførsel på 75 % af det eventuelle tekniske overskud i denne klasse,
indtil reserven er lig med eller højere end det minimum, der er beregnet
i overensstemmelse med stk. 2.
4. Medlemsstaterne kan for beregning af reservens størrelse og/eller stør-
relsen af den årlige overførsel fastsætte særlige regler, der resulterer i
større beløb end de i dette direktiv fastsatte minimumsbeløb.
Metode nr. 3
1. For den under punkt A, nr. 14, anførte forsikringsklasse (i det følgende
benævnt »kreditforsikring«) skal der oprettes en udligningsreserve tildækning af en i regnskabsåret forekommende skadesprocent, der er højere
end gennemsnittet i denne forsikringsklasse.
2. Denne udligningsreserve beregnes efter følgende metode:
Alle beregninger vedrører indtægter og udgifter for egen regning.For hvert regnskabsår skal det beløb, der følger af et skadesforløb under
normalen, overføres til udligningsreserven, indtil reserven når eller igen
når op på det beregnede beløb.
Der foreligger et skadesforløb under normalen, såfremt regnskabsårets
skadesprocent er lavere end den gennemsnitlige skadesprocent i referen-
ceperioden. Beløb, der følger af et skadesforløb under normalen, svarer1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 31
▼M4
▼M3
▼M3
til differencen mellem disse to procenter multipliceret med præmieind-
tægterne i regnskabsåret.
Det beregnede beløb for reserven er lig med det seksdobbelte af standard-
forskellen mellem skadesprocenterne i referenceperioden og den
gennemsnitlige skadesprocent multipliceret med præmieindtægterne i
regnskabsåret.
Er der i et regnskabsår opstået en skadesexcedent, skal beløbet udredes
over udligningsreserven. Der foreligger en skadesexcedent, såfremt regn-
skabsårets skadesprocent er højere end den gennemsnitlige skadesprocent.
Størrelsen af skadesexcedenten svarer til differencen mellem disse to
procenter multipliceret med præmieindtægterne i regnskabsåret.
Uanset skadesforløbet skal der i hvert regnskabsår straks tilføres udlig-
ningsreserven 3,5 % af det beregnede beløb, indtil reserven når eller
ingen når op på dette beløb.
Referenceperioden skal have en varighed af mindst 15 og højst 30 år.
Forsikringsgiveren kan undlade at oprette en udligningsreserve, såfremt
der ikke er konstateret noget forsikringsteknisk tab i referenceperioden.
Udligningsreservens beregnede beløb og overførsler herfra kan nedsættes,
såfremt det af den gennemsnitlige skadesprocent i referenceperioden
tillige med omkostningsprocenten fremgår, at præmierne omfatter et
sikkerhedstillæg.
Metode nr. 4
1. For den under punkt A, nr. 14, anførte forsikringsklasse (i det følgende
benævnt »kreditforsikring«) skal der oprettes en udligningsreserve til
dækning af en i regnskabsåret forekommende skadesprocent, der er højere
end gennemsnittet i denne forsikringsklasse.
2. Denne udligningsreserve beregnes efter følgende metode:
Alle beregninger vedrører indtægter og udgifter for egen regning.
For hvert regnskabsår skal det beløb, der følger af et skadesforløb under
normalen, overføres til udligningsreserven, indtil reserven når eller igen
når op på det maksimale beregnede beløb.
Der foreligger et skadesforløb under normalen, såfremt regnskabsårets
skadesprocent er lavere end den gennemsnitlige skadesprocent i referen-
ceperioden. Beløb, der følger af et skadesforløb under normalen, svarer
til differencen mellem disse to procenter multipliceret med præmieind-
tægterne i regnskabsåret.
Det maksimale beregnede beløb for reserven er lig med det seksdobbelte
af standardforskellen mellem skadesprocenten i referenceperioden og den
gennemsnitlige skadesprocent multipliceret med præmieindtægterne i
regnskabsåret.
Er der i et regnskabsår opstået en skadesexcedent, skal beløbet udredes
over udligningsreserven, indtil reserven når det minimale beregnede
beløb. Der foreligger en skadesexcedent, såfremt regnskabsårets skade-sprocent er højere end den gennemsnitlige skadesprocent. Størrelsen af
skadesexcedenten svarer til differencen mellem disse to procenter multi-
pliceret med præmieindtægterne i regnskabsåret.
Det minimale beregnede beløb for reserven er lig med det tredobbelte af
standardforskellen mellem skadesprocenten i referenceperioden og den
gennemsnitlige skadesprocent multipliceret med præmieindtægterne i
regnskabsåret.
Referenceperioden skal have en varighed af mindst 15 og højst 30 år.
Forsikringsgiveren kan undlade at oprette en udligningsreserve, såfremt
der ikke er konstateret noget forsikringsteknisk tab i referenceperioden.
Begge de beregnede beløb, der indgår i udlingsreserven, og overførsler
hertil eller herfra kan nedsættes, såfremt det af den gennemsnitlige skade-
sprocent i referenceperioden tillige med omkostningsprocenten fremgår,
at præmierne omfatter et sikkerhedstillæg, og dette sikkerhedstillæg er
over 1 1/2 gang større end skadesprocentens standardafgivelse i referen-
ceperioden. I så fald multipliceres de nævnte beløb med en kvotient, der
svarer til 1 1/2 gang standardafgivelsen divideret med sikkerhedstil-
lægget.1973L0239 — DA — 11.02.2003 — 013.001 — 32