1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FORORDNING (EØF) Nr. 684/92
af 16. marts 1992
om fælles regler for international personbefordring med bus
(EFT L 74 af 20.3.1992, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1 Rådets forordning (EF) nr. 11/98 af 11. december 1997 L 4 1 8.1.1998
Ændret ved:
►A1 Akt vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken
Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, RepublikkenLitauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, RepublikkenPolens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelseog tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæ-
iske UnionL 236 33 23.9.2003
▼B
RÅDETS FORORDNING (EØF) Nr. 684/92
af 16. marts 1992
om fælles regler for international personbefordring med bus
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske
Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 75,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale
Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:I henhold til Traktatens artikel 75, stk. 1, litra a), skal der som led i den
fælles transportpolitik bl.a. fastsættes fælles regler for international
personbefordring ad landevej;
sådanne regler er fastsat ved forordning nr. 117/66/EØF (
4), forordning
(EØF) nr. 516/72 (5) og forordning (EØF) nr. 517/72 (6), og nærvæ-
rende forordning anfægter ikke den grad af liberalisering, som er
opnået ved nævnte forordninger;
fri bevægelighed for tjenesteydelser er et grundlæggende princip i den
fælles transportpolitik og indebærer, at transportvirksomheder fra allemedlemsstaterne uden forskelsbehandling på grundlag af nationaliteteller hjemsted skal have adgang til de internationale transportmarkeder;
der bør på visse betingelser indføres en fleksibel ordning for pendul-
kørsel med indlogering, for speciel rutekørsel og for visse former forlejlighedsvis kørsel, således at markedets krav kan imødekommes;
rutekørsel og pendulkørsel uden indlogering bør fortsat kun kunne
udføres på grundlag af tilladelser, men med visse ændringer, navnlig
for så vidt angår fremgangsmåden for meddelelse af tilladelse;
det bør sikres, at Traktatens konkurrenceregler overholdes;de administrative formaliteter bør lettes i videst muligt omfang, uden at
kontrol- og straffeforanstaltninger, som kan sikre den korrekte anven-
delse af denne forordning, dog opgives;
medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger til gennem-
førelsen af denne forordning;
Kommissionen skal forelægge en rapport om anvendelse af denne
forordning, og der bør på grundlag af denne rapport træffes afgørelseom eventuelle fremtidige foranstaltninger på området —1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 2
(1) EFT nr. C 120 af 6. 5. 1987, s. 9,
EFT nr. C 301 af 26. 11. 1988, s. 5, og
EFT nr. C 31 af 7. 2. 1989, s. 9.
(2) EFT nr. C 94 af 11. 4. 1988, s. 126.
(3) EFT nr. C 356 af 31. 12. 1987, s. 62.
(4) EFT nr. 147 af 9. 8. 1966, s. 2688/66.
(5) EFT nr. L 67 af 20. 3. 1972, s. 13. Forordningen er senest ændret ved
forordning (EØF) nr. 2778/78 (EFT nr. L 333 af 30. 11. 1978, s. 4).
(6) EFT nr. L 67 af 20. 3. 1972, s. 19. Forordningen er senest ændret ved
forordning (EØF) nr. 1301/78 (EFT nr. L 158 af 16. 6. 1978, s. 1).
▼B
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
AFDELING I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Denne forordning finder anvendelse på international personbefor-
dring med bus på Fællesskabets område, som udføres for andres eller
for egen regning af transportvirksomheder, der er etableret i en
medlemsstat i overensstemmelse med denne stats lovgivning, medkøretøjer, der er registreret i samme medlemsstat, og som ved deresindretning og udstyr er egnede og bestemt til at befordre mere end nipersoner, føreren indbefattet, samt på tomkørsel i forbindelse med disseformer for befordring.
Den omstændighed, at kørslen afbrydes af en strækning, der tilbage-
lægges med en anden transportform, eller hvor der skiftes køretøj,
berører ikke anvendelsen af denne forordning.
2. I forbindelse med befordring fra en medlemsstat til et tredjeland
og omvendt finder denne forordning anvendelse på den strækning, dertilbagelægges på optagnings- eller afsætningsmedlemsstatens område,så snart den nødvendige aftale mellem Fællesskabet og det pågældende
tredjeland er indgået.
3. Indtil der er indgået aftaler mellem Fællesskabet og de pågæl-
dende tredjelande, berører denne forordning ikke bestemmelservedrørende den i stk. 2 omhandlede transport, som henhører under bila-terale aftaler mellem en medlemsstat og de pågældende tredjelande.Medlemsstaterne bestræber sig dog på at justere disse aftaler medhenblik på overholdelse af princippet om, at der ikke må ske forskels-
behandling af transportvirksomheder i Fællesskabet.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning anvendes følgende definitioner:
1. Rutekørsel
1.1. Ved rutekørsel forstås personbefordring efter faste tidsintervaller
og i en bestemt trafikforbindelse, hvor på- og afstigning kan ske
ved forud fastsatte stoppesteder. Rutekørsel kan benyttes af alle,
uanset om der eventuelt skal foretages reservation.
Karakteren af rutekørsel ændres ikke ved, at driftsvilkårene for
kørslen tilpasses.
1.2. Uanset hvem der organiserer befordringen, betragtes befordring af
bestemte kategorier af passagerer, hvorved andre passagerer
udelukkes, ligeledes som rutekørsel, såfremt den finder sted på de
i nr. 1.1 anførte betingelser. Den pågældende befordring betegnessom »speciel rutekørsel«.
Speciel rutekørsel omfatter bl.a.:
a) befordring af arbejdstagere mellem bopæl og arbejde
b) befordring af skoleelever og studerende mellem bopæl og
uddannelsesinstitution
c) befordring af militærpersonale og dets familie mellem oprind-
elsesstat og kaserneområde.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 3
▼M1
▼B
▼M1
Det forhold, at den specielle kørsel tilrettelægges efter brugernes
varierende behov, ændrer ikke dens karakter af rutekørsel.
1.3. Tilrettelæggelse af parallel eller midlertidig kørsel for samme
passagerkreds som for den eksisterende rutekørsel,►
M1 ◄ samt den omstændighed, at den eksister-
ende rutekørsel foretages uden stop ved visse stoppesteder eller
med stop ved yderligere stoppesteder, er underkastet de sammeregler som den eksisterende rutekørsel.
3. Lejlighedsvis kørsel
3.1. Ved lejlighedsvis kørsel forstås kørsel, der ikke svarer til definiti-
onen af rutekørsel, herunder speciel rutekørsel, og som bl.a. erkarakteriseret ved, at det er grupper, der er organiseret på initiativaf en ordregiver eller af transportvirksomheden selv, der befordres.
Udførelse af parallel eller midlertidig kørsel, der kan sammen-
lignes med eksisterende rutekørsel, og som tager sigte på sammepassagerkreds, kræver tilladelse efter proceduren i afdeling II.
3.3. Kørsel som omhandlet i nærværende nr. 3 mister ikke sin karakter
af lejlighedsvis kørsel, fordi den foretages med en vis regelmæs-
sighed.
3.4. Lejlighedsvis kørsel kan udføres af en gruppe transportvirksom-
heder, der handler på samme ordregivers vegne, og passagerernekan tage en forbindelse undervejs på et af medlemsstaternes
områder med en anden transportvirksomhed fra samme gruppe.
Disse transportvirksomheders navne samt tilslutningspunkterne
undervejs meddeles til vedkommende medlemsstaters kompetentemyndigheder efter nærmere regler, som Kommissionen fastsætter
►
M1 efter proceduren i artikel 16a ◄.
4. Personbefordring for egen regning
Ved personbefordring for egen regning forstås personbefordring,
som en fysisk eller juridisk person udfører uden gevinst for øjeog i ikke-erhvervsmæssigt øjemed, forudsat
— at personbefordringen kun udgør en biaktivitet for denne
fysiske eller juridiske person
— at de benyttede køretøjer er denne fysiske eller juridiske
persons ejendom, er købt på afbetaling af denne eller eromfattet af en langvarig leasingaftale, og at de føres af etmedlem af denne fysiske eller juridiske persons personale elleraf den fysiske person selv.
Artikel 3
Fri udøvelse af befordringsvirksomhed
1. En transportvirksomhed, der udfører personbefordring for andres
regning i henhold til artikel 1, kan udføre denne befordring, som defi-
neret i artikel 2, uden forskelsbehandling på grundlag af nationaliteteller hjemsted, hvis den1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 4
▼B
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼M1
— i den medlemsstat, hvor den har hjemsted, har tilladelse til at udføre
personbefordring med bus i form af rutekørsel, herunder specielrutekørsel, eller lejlighedsvis kørsel
— opfylder betingelserne i fællesskabsbestemmelserne om adgang til
erhvervet med personbefordring ad landevej i indenlandsk og inter-
national transport
— overholder bestemmelserne om trafiksikkerhed gældende for køre-
tøjer og førere heraf.
2. En transportvirksomhed, der udfører personbefordring for egen
regning i henhold til artikel 1, kan udføre befordring, som defineret i
artikel 13, uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet ellerhjemsted, hvis den:
— i den medlemsstat, hvor den har hjemsted, har tilladelse til at udføre
personbefordring med bus på de betingelser for adgang tilmarkedet, der er fastsat i national lovgivning
— overholder bestemmelserne om trafiksikkerhed gældende for køre-
tøjer og førere heraf.
Artikel 3a
EF-tilladelse
1. Transportvirksomheder, der opfylder kriterierne i artikel 3, stk. 1,
skal med henblik på udførelse af international personbefordring medbus være i besiddelse af en EF-tilladelse, som er udstedt af de kompe-
tente myndigheder i hjemstedsmedlemsstaten efter modellen i bilaget.
2. De kompetente myndigheder i hjemstedsmedlemsstaten udsteder
den originale EF-tilladelse til transportvirksomheden, som opbevareroriginalen tillige med et antal bekræftede kopier svarende til det antalkøretøjer til international personbefordring, virksomheden råder over,
idet den enten ejer disse køretøjer, har købt dem på afbetaling eller
har lejet eller leaset dem.
3. EF-tilladelsen udstedes i transportvirksomhedens navn. Denne kan
ikke overdrage den til tredjemand. En bekræftet kopi af EF-tilladelsen
skal befinde sig i køretøjet og på forlangende forevises kontrolperso-
nalet.
4. EF-tilladelsen udstedes for en periode på fem år, som kan
forlænges.
5. EF-tilladelsen træder i stedet for det dokument, de kompetente
myndigheder i hjemstedsmedlemsstaten har udstedt, som attesterer, attransportvirksomheden har adgang til markedet for internationalpersonbefordring ad vej.
6. Når der ansøges om EF-tilladelse, og derefter mindst hvert femte
år, skal de kompetente myndigheder i hjemstedsmedlemsstaten kontrol-lere, om transportvirksomheden stadig opfylder betingelserne i artikel3, stk. 1.
7. Er betingelserne i artikel 3, stk. 1, ikke opfyldt, skal de kompe-
tente myndigheder i hjemstedsmedlemsstaten ved en begrundetafgørelse afslå udstedelse eller fornyelse af EF-tilladelsen.
8. Medlemsstaterne garanterer, at en transportvirksomhed, der
ansøger om eller har fået en EF-tilladelse, kan gøre indsigelse mod en
afgørelse truffet af de kompetente myndigheder i hjemstedsmedlems-staten om afslag på ansøgningen eller inddragelse af tilladelsen.
9. Medlemsstaterne underretter senest den 31. januar hvert år
Kommissionen om antallet af transportvirksomheder med EF-tilladelse
pr. 31. december det foregående år og antallet af bekræftede kopiersvarende til køretøjer, som var i drift på denne dato.
10. Medlemsstaterne kan træffe afgørelse om, at EF-tilladelsen også
skal gælde for udførelse af interne transporter.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 5
▼B
▼M1
▼M1
Artikel 4
Adgang til markedet
1. Der kræves ikke tilladelse til lejlighedsvis kørsel efter artikel 2,
nr. 3.1.
2. Der kræves ikke tilladelse til speciel rutekørsel efter artikel 2, nr.
1.2, såfremt sådan kørsel er omfattet af en aftale mellem tilrettelæg-geren og transportvirksomheden.
3. Der kræves ikke tilladelse til tomkørsel med køretøjer i forbin-
delse med kørsel som nævnt i stk. 1 og 2.
4. Til rutekørsel efter artikel 2, nr. 1.1, første afsnit, og til speciel
rutekørsel, der ikke er omfattet af en aftale mellem tilrettelæggeren og
transportvirksomheden, kræves der tilladelse i overensstemmelse medartikel 5-10.
5. Ordningen for befordring for egen regning er fastlagt i artikel 13.
AFDELING II
RUTEKØRSEL, DER KRÆVER TILLADELSE
Artikel 5
Tilladelsens art
1. Tilladelsen udstedes i transportvirksomhedens navn og kan ikke
overdrages. Den virksomhed, der har fået tilladelsen, kan dog med
den i artikel 6, stk. 1, nævnte myndigheds samtykke udføre befor-dringen gennem en underleverandør. I så fald angives navnet påsidstnævnte virksomhed og dens rolle som underleverandør på tilla-delsen. Underleverandøren skal opfylde kravene i artikel 3, stk. 1.
►
M1 Udføres rutekørsel af flere virksomheder i forening, udstedes
tilladelsen i alle de deltagende virksomheders navn. ◄ Den udleveres
til den ledende virksomhed med kopi til de øvrige virksomheder.Navnene på samtlige virksomheder angives på tilladelsen.
►
M1 2. Tilladelserne gælder højst fem år. ◄ Der kan fastsættes
en kortere gyldighedsperiode enten på anmodning af ansøgeren, ellerefter fælles overenskomst mellem de kompetente myndigheder i de
medlemsstater, på hvis område passagerer tages op eller sættes af.
3. Tilladelserne skal indeholde følgende oplysninger:
a) kørslens art
b) ruten, navnlig afgangs- og bestemmelsessted
c) tilladelsens gyldighedsperiode
d) stoppesteder og køreplaner.
4. Tilladelserne skal svare til en model, der er fastlagt af Kommis-
sionen►
M1 efter proceduren i artikel 16a ◄.
5. Tilladelsen giver transportvirksomheden eller -virksomhederne ret
til at udføre rutekørsel i alle de medlemsstater, hvis område rutenpasserer.
6. En rutekørselsvirksomhed kan midlertidigt og i særlige situationer
benytte ekstra køretøjer.
Transportvirksomheden skal i så fald påse, at følgende dokumenter
befinder sig i køretøjet:
— en kopi af tilladelsen til rutekørsel1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 6
▼B
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
— en kopi af den aftale, der er indgået mellem rutekørselsvirksom-
heden og den virksomhed, der stiller ekstra køretøjer til rådighed,eller et tilsvarende dokument
— en bekræftet kopi af den EF-tilladelse, der er udstedt til rutekørsels-
virksomheden.
Artikel 6
Indgivelse af ansøgning om tilladelse
1. Ansøgningen om tilladelse til rutekørsel indgives til den kompe-
tente myndighed i den medlemsstat, på hvis område afgangspunktet er
beliggende, i det følgende benævnt »den tilladelsesudstedendemyndighed«. Ved afgangspunkt forstås en af rutens endestationer.
2. Ansøgningerne skal svare til en model, der er fastlagt af Kommis-
sionen►
M1 efter proceduren i artikel 16a ◄.
3. Ansøgeren giver til støtte for sin ansøgning om tilladelse alle
yderligere oplysninger, som han skønner relevante, eller som den tilla-delsesudstedende myndighed anmoder om, herunder bl.a. en plan fordriften, således at det kan kontrolleres, at EF-bestemmelserne omkøre- og hviletid overholdes, samt en kopi af EF-tilladelsen til interna-tional personbefordring for fremmed regning, jf. artikel 3a.
Artikel 7
Procedure for udstedelse af tilladelser
1. Tilladelsen udstedes efter aftale med de kompetente myndigheder
i alle de medlemsstater, på hvis område passagerer tages op eller sættesaf. Den tilladelsesudstedende myndighed sender de nævnte myndig-heder og de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvis områdegennemkøres, uden at passagerer tages op eller sættes af, en kopi af
ansøgningen samt af eventuelle andre relevante dokumenter og anfører
sin egen vurdering.
2. De kompetente myndigheder i de medlemsstater, der er blevet
anmodet om at give deres samtykke, meddeler den tilladelsesudsted-
ende myndighed deres afgørelse i løbet af to måneder. Denne fristløber fra den dato for modtagelse af anmodningen, som er anført imodtagelsesbeviset. Har den tilladelsesudstedende myndighed ikkemodtaget svar inden for nævnte frist, anses de pågældende myndig-
heder for at have givet deres samtykke, hvorefter den
tilladelsesudstedende myndighed udsteder tilladelsen.
Myndighederne i de medlemsstater, hvis område gennemkøres, uden at
passagerer tages op eller sættes af, kan meddele den tilladelsesudsted-ende myndighed deres bemærkninger inden for den i første afsnitfastsatte frist.
3. Den tilladelsesudstedende myndighed træffer afgørelse om ansøg-
ningen inden fire måneder efter datoen for transportvirksomhedensindgivelse af den, jf. dog stk. 7 og 8.
4. Tilladelse gives, medmindre:
a) ansøgeren ikke er i stand til at udføre den kørsel, der ansøges om
tilladelse til, med køretøjer, han råder helt over
b) ansøgeren tidligere har overtrådt nationale eller internationale regler
om vejtransport, herunder navnlig betingelser og krav i forbindelsemed en tilladelse til at udføre international personbefordring, eller
har begået alvorlige overtrædelser af bestemmelserne om trafiksik-
kerhed, især vedrørende køretøjsstandarder og førernes køre- oghviletid
c) betingelserne for udstedelse af tilladelse ikke er opfyldt i forbindelse
med en ansøgning om fornyelse af en tilladelse1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 7
▼B
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
d) det påvises, at den kørsel, der ansøges om tilladelse til, direkte vil
kunne true en virksomhed, der udfører rutekørsel, som der alleredeer givet tilladelse til, bortset fra det tilfælde, hvor den pågældende
rutekørsel kun udføres af en enkelt transportvirksomhed eller gruppe
af transportvirksomheder
e) det viser sig, at der kun ansøges om tilladelse til at udføre de mest
indbringende af de kørselsformer, der findes på de pågældendeforbindelser
f) en medlemsstat på grundlag af en detaljeret analyse fastslår, at den
pågældende kørsel i alvorlig grad vil true levedygtigheden af tilsva-rende jernbanekørsel på de pågældende direkte forbindelser. Enhver
afgørelse i henhold til denne bestemmelse skal meddeles de pågæl-
dende transportvirksomheder med en begrundelse.
Fra den 1. januar 2000 kan en medlemsstat, såfremt en eksisterende
international buskørsel i alvorlig grad truer levedygtigheden af entilsvarende jernbanekørsel på de pågældende direkte forbindelser,med Kommissionens godkendelse suspendere eller inddrage tilla-delsen til den internationale buskørsel med seks måneders varsel til
transportvirksomheden.
Den omstændighed, at en transportvirksomhed tilbyder priser, der er
lavere end de priser, som andre vejtransportvirksomheder tilbyder, ellerden omstændighed, at andre vejtransportvirksomheder allerede udfører
kørsel på den pågældende forbindelse, kan ikke i sig selv begrunde, at
ansøgningen afslås.
5. Den tilladelsesudstedende myndighed samt de kompetente
myndigheder i alle de medlemsstater, som medvirker i proceduren for
indgåelse af den i stk. 1 nævnte aftale, kan kun afslå ansøgninger af
grunde, der er forenelige med denne forordning.
6. Lykkes det ikke at indgå den i stk. 1 nævnte aftale, kan sagen
forelægges for Kommissionen inden for fem måneder regnet fra datoen
for transportvirksomhedens indgivelse af anmodningen.
7. Efter at have hørt de berørte medlemsstater træffer Kommissionen
inden ti uger en afgørelse, som får virkning tredive dage efter, at den er
meddelt de berørte medlemsstater.
8. Kommissionens afgørelse er gyldig, indtil der indgås en aftale
mellem de berørte medlemsstater.
9. Når proceduren i denne artikel er afsluttet, giver den tilladelses-
udstedende myndighed alle de i stk. 1 nævnte myndighedermeddelelse herom og sender dem eventuelt en kopi af tilladelsen; dekompetente myndigheder i transitmedlemsstaterne kan give afkald på
denne meddelelse.
Artikel 8
Udstedelse og fornyelse af tilladelse
1. Når proceduren i artikel 7 er afsluttet, giver den tilladelsesudsted-
ende myndighed tilladelse eller afslår ansøgningen formelt.
2. Afslag på en ansøgning skal begrundes. Medlemsstaterne sikrer,
at transportvirksomhederne har mulighed for at forsvare deres inte-
resser, hvis deres ansøgning afslås.
3. Artikel 7 finder tilsvarende anvendelse på ansøgninger om forny-
else af en tilladelse eller om ændring af de betingelser, hvorunder den
pågældende kørsel skal udføres.
I tilfælde af en mindre ændring af betingelserne for kørslen, navnlig
tilpasning af ►
M1 intervaller, ◄ takster og køreplan, er det tilstræk-
keligt, at den tilladelsesudstedende myndighed meddeler de øvrige
berørte medlemsstater disse oplysninger.
De berørte medlemsstater kan desuden aftale, at den tilladelsesudsted-
ende myndighed på egen hånd kan træffe beslutning om ændring afbetingelserne for kørslen.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 8
▼B
▼B
Artikel 9
Tilladelsens ophør
1. En tilladelse til rutekørsel ophører ved gyldighedsperiodens udløb
eller tre måneder efter, at den tilladelsesudstedende myndighed fraindehaveren af tilladelsen har modtaget meddelelse om, at han agter at
ophøre med at drive ruten, jf. dog artikel 14 i forordning (EØF) nr.
1191/69 (
1). Meddelelsen skal begrundes.
2. Bortfalder transportbehovet, nedsættes fristen i stk. 1 til en
måned.
3. Den tilladelsesudstedende myndighed underretter de kompetente
myndigheder i de andre berørte medlemsstater om tilladelsens ophør.
5. Indehaveren af tilladelsen skal ved passende bekendtgørelse ogmed en måneds varsel underrette brugerne om, at kørslen indstilles.
Artikel 10
Transportvirksomhedernes forpligtelser
1. En transportvirksomhed, der udfører rutekørsel, skal, undtagen i
tilfælde af force majeure og indtil tilladelsesperiodens udløb, træffe denødvendige foranstaltninger for at sikre, at befordringen opfylder
kravene med hensyn til kontinuitet, regelmæssighed og kapacitet samt
de øvrige vilkår, som er fastsat af den kompetente myndighed i over-ensstemmelse med artikel 5, stk. 3.
2. Transportvirksomheden skal bekendtgøre rute, stoppesteder, køre-
plan, takster og de øvrige vilkår for driften, i det omfang disse ikke erfastsat i lovgivningen, således at oplysningerne er let tilgængelige for
alle brugere.
3. Med forbehold af forordning (EØF) nr. 1191/69 kan de berørte
medlemsstater, efter fælles overenskomst og efter aftale med tilladel-
sens indehaver, ændre vilkårene for driften af en rute.
AFDELING III
LEJLIGHEDSVIS KØRSEL OG ANDEN KØRSEL, DER IKKE
KRÆVER TILLADELSE
Artikel 11
Kørselsblad
1. De former for kørsel, der er nævnt i artikel 4, stk. 1, udføres i
henhold til et kørselsblad.
2. Transportvirksomheder, der udfører lejlighedsvis kørsel, skal
udfylde et kørselsblad inden hver tur.
3. Kørselsbladet skal mindst indeholde følgende oplysninger:
a) kørslens art
b) hovedruten
c) den eller de berørte transportvirksomheder.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 9
(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes
fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne
forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landeveje
og sejlbare vandveje (EFT nr. L 156 af 28. 6. 1969, s. 1). Forordningen er
senest ændret forordning (EØF) nr. 1893/91 (EFT nr. L 169 af 29. 6. 1991,
s. 1).▼M1
▼B
▼M1
▼M1
4. Kørselsbladshæfterne udleveres af de kompetente myndigheder i
den medlemsstat, hvor transportvirksomheden har hjemsted, eller af etandet af disse myndigheder udpeget organ.
5. Kommissionen fastlægger efter proceduren i artikel 16a en model
for kørselsbladet samt de nærmere bestemmelser for anvendelsen af
det.
Artikel 12
Lokale udflugter
I forbindelse med ►
M1 ◄ international lejlighedsvis
kørsel kan en transportvirksomhed udføre lejlighedsvis kørsel (lokale
udflugter) i en anden medlemsstat end den, hvori den har hjemsted.
Denne kørsel skal foregå med passagerer, som ikke har bopæl i den
pågældende stat, og som forudgående er blevet befordret af sammetransportvirksomhed i en af de i stk. 1 nævnte former for internationalkørsel, og skal foretages med samme køretøj eller et køretøj fra sammetransportvirksomhed eller gruppe af transportvirksomheder.
AFDELING IV
BEFORDRING FOR EGEN REGNING
Artikel 13
1. Befordring ad vej for egen regning som defineret i artikel 2, nr. 4,
er fritaget for enhver ordning med tilladelser og er underkastet enordning med attester.
3. De i stk. 1 omhandlede attester udstedes af den kompetente
myndighed i den medlemsstat, hvor køretøjet er registreret, og gælder
for hele strækningen, herunder transitstrækningen.
De skal svare til en model, der er fastlagt af Kommissionen
►M1 efter proceduren i artikel 16a ◄.
AFDELING V
KONTROL OG SANKTIONER
Artikel 14
Rejsehjemmel
1. Passagerer, som benytter rutekørsel ►M1 ◄,m e d
undtagelse af speciel rutekørsel, skal under hele turen medføre en indi-viduel eller kollektiv rejsehjemmel med angivelse af:
— afgangs- og bestemmelsessted, og i givet fald om der er tale om en
returbillet
— rejsehjemlens gyldighedsperiode
— takst.
2. Den i stk. 1 omhandlede rejsehjemmel forevises på forlangende
for enhver hertil bemyndiget kontrollør.
Artikel 15
Kontrol under befordringen og i virksomhederne
1. Tilladelsen eller kontroldokumentet medføres i køretøjet og fore-
vises på forlangende for enhver bemyndiget kontrollør.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 10
▼B
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼B
I de i artikel 4, stk. 2, nævnte tilfælde erstatter kontrakten eller en
bekræftet kopi heraf kontroldokumentet.
2. Transportvirksomheder, der udfører international personbefordring
med bus, skal tillade kontrol med henblik på at sikre, at driften udføresforskriftsmæssigt, særlig med hensyn til køre- og hviletider. Som led igennemførelsen af denne forordning er kontrollørerne bemyndiget til:
a) at kontrollere bøger og andre dokumenter vedrørende virksomhe-
dens drift
b) at tage kopier eller uddrag af bøger og dokumenter på stedet
c) at få adgang til alle virksomhedens kontorer, anlæg og køretøjer
d) at få udleveret alle oplysninger, der findes i bøger, dokumenter og
databanker.
Artikel 16
Sanktioner og gensidig assistance
1. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor transpor-
tvirksomheden har hjemsted, inddrager den i artikel 3a omhandlede
EF-tilladelse, hvis indehaveren:
— ikke længere opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 1
— har givet urigtige oplysninger i forbindelse med udstedelsen af EF-
tilladelsen.
2. Den tilladelsesudstedende myndighed inddrager tilladelsen, hvis
indehaveren ikke længere opfylder de betingelser, der har været
bestemmende for udstedelsen af tilladelsen i medfør af denne forord-
ning, og navnlig hvis den medlemsstat, hvor transportvirksomhedenhar hjemsted, fremsætter anmodning herom. Den tilladelsesudstedendemyndighed underretter omgående de kompetente myndigheder i denpågældende medlemsstat herom.
3. Ved en alvorlig overtrædelse eller gentagne tilfælde af mindre
overtrædelser af bestemmelserne om personbefordring og trafiksik-kerhed, navnlig for så vidt angår køretøjsstandarder og førernes køre-og hviletid samt udførelse uden tilladelse af parallel eller midlertidigkørsel, jf. artikel 2, nr. 1.3, kan de kompetente myndigheder i denmedlemsstat, hvor den transportvirksomhed, der har begået overtræ-
delsen, har hjemsted, blandt andet tage skridt til inddragelse af EF-
tilladelsen eller midlertidig og/eller delvis inddragelse af de bekræftedekopier af EF-tilladelsen.
Hvilke sanktioner der anvendes, afhænger af, hvor grov en overtræ-
delse indehaveren af en EF-tilladelse har begået, og af, hvor mange
bekræftede kopier indehaveren har vedrørende international personbe-fordring.
4. Medlemsstaternes kompetente myndigheder forbyder på deres
område en transportvirksomhed at udføre international personbefor-
dring i henhold til denne forordning, hvis virksomheden gentagne
gange har begået alvorlige overtrædelser af bestemmelserne om trafik-sikkerhed, især vedrørende køretøjsstandarder og førernes køre- oghviletid. De underretter omgående de kompetente myndigheder i denpågældende medlemsstat herom.
5. Medlemsstaterne giver på anmodning hinanden enhver relevant
oplysning, som de er i besiddelse af, om:
— overtrædelser af denne forordning og af andre fællesskabsregler om
international personbefordring med bus, der er begået på deresområde af en transportvirksomhed fra en anden medlemsstat, samtom iværksatte sanktioner
— sanktioner, der er iværksat over for nationale transportvirksomheder
for overtrædelser begået på en anden medlemsstats område.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 11
▼M1
▼M1
Artikel 16a
Når der henvises til proceduren i denne artikel, bistås Kommissionen af
det rådgivende udvalg, der er nedsat ved Rådets forordning (EF) nr. 12/98 af 11. december 1997 om betingelserne for transportvirksomheders
adgang til at udføre personbefordring ad vej i en medlemsstat, hvor de
ikke er hjemmehørende (
1), og som har Kommissionens repræsentant
som formand.
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse omdette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte underhensyn til, hvor meget spørgsmålet haster, i givet fald ved afstemning.
Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat
ret til at anmode om, at dens holdning indføres i protokollen.
Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den
underretter udvalget om, hvordan den har taget hensyn til dets udta-
lelse.
AFDELING VI
OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEM-
MELSER
Artikel 17
Overgangsbestemmelser
Tilladelser til kørsel, som allerede er givet på tidspunktet for denne
forordnings ikrafttræden, gælder fortsat indtil deres udløb, for så vidt
der kræves tilladelse for den pågældende kørsel.
Artikel 18
Aftaler mellem medlemsstater
1. Medlemsstaterne kan indgå bilaterale og multilaterale aftaler med
henblik på større liberalisering af den virksomhed, der er omfattet af
denne forordning, navnlig for så vidt angår ordningen med tilladelser
og forenklingen af eller fritagelsen for kontroldokumenter.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om aftaler, der
indgås i henhold til stk. 1.
Artikel 19
Gennemførelse
Medlemsstaterne træffer inden den 1. juni 1992 og efter høring af
Kommissionen de foranstaltninger, der er nødvendige til gennemførelse
af denne forordning, og meddeler disse til Kommissionen.
Medlemsstaterne træffer navnlig foranstaltninger vedrørende midler til
kontrol samt sanktioner ved overtrædelse af bestemmelserne i denneforordning og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, atdisse sanktioner iværksættes. Sanktionerne skal være effektive, stå i etrimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning.
Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om disse foranstalt-
ninger senest tolv måneder efter datoen for denne forordningsikrafttræden og så hurtigt som muligt om eventuelle ændringer. Desikrer, at alle sådanne foranstaltninger gennemføres uden forskelsbe-handling på grund af transportvirksomhedens nationalitet ellerhjemsted.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 12
(1) EFT nr. L 4 af 8. 1. 1998, s. 10.▼B
▼M1
▼B
Artikel 20
Rapport og forslag fra Kommissionen
1. Kommissionen aflægger rapport til Rådet inden den 1. juli 1995
om gennemførelsen af denne forordning. Inden den 1. januar 1996
forelægger den Rådet et forslag til forordning om forenkling af proce-
durerne, herunder — afhængigt af rapportens konklusioner —afskaffelse af tilladelserne.
2. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal inden den 1.
januar 1997 på grundlag af det i stk. 1 nævnte forslag fra Kommission-en.
Artikel 21
Ophævelse
1. Forordning nr. 117/66/EØF, (EØF) nr. 516/72 og (EØF) nr. 517/
72 ophæves.
2. Henvisninger til de ophævede forordninger skal anses for henvis-
ninger til nærværende forordning.
Artikel 22
Ikrafttræden og anvendelse
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i
De Europæiske Fællesskabers Tidende .
Den anvendes fra den 1. juni 1992.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart
i hver medlemsstat.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 13
▼M1
BILAG
►(1)A11992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 14
▼M1
Almindelige bestemmelser
1. Denne tilladelse er udstedt i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af
16. marts 1992 om fælles regler for international personbefordring med bus,
som ændret ved forordning (EF) nr. 11/98.
2. Denne tilladelse er udstedt af de kompetente myndigheder i den medlemsstat,
hvor transportvirksomheden har hjemsted:
— transportvirksomheden har i hjemstedsmedlemsstaten tilladelse til at
udføre personbefordring med bus i form af rutekørsel, speciel rutekørsel
eller lejlighedsvis kørsel
— transportvirksomheden opfylder betingelserne i fællesskabsbestemmel-
serne om adgang til erhvervet personbefordring ad vej i intern og
international transport
— transportvirksomheden overholder de bestemmelser om trafiksikkerhed,
som gælder for førere og køretøjer.
3. Denne tilladelse giver ret til at udføre international personbefordring med bus
for fremmed regning på alle former for forbindelser på Fællesskabets
område:
— med afgangssted og bestemmelsessted i to forskellige medlemsstater med
eller uden kørsel gennem en eller flere medlemsstater eller et eller flere
tredjelande
— med afgangssted i en medlemsstat og bestemmelsessted i et tredjeland og
omvendt med eller uden kørsel gennem en eller flere medlemsstater eller
et eller flere tredjelande
— forbindelse mellem to tredjelande med kørsel gennem en eller flere
medlemsstater
samt tomkørsel i forbindelse med sådan befordring på betingelserne i forord-
ning (EØF) nr. 684/92.
I forbindelse med personbefordring fra en medlemsstat til et tredjeland og
omvendt gælder forordning (EØF) nr. 684/92 for den strækning, der tilbage-
lægges i den medlemsstat, hvor passagerer tages op eller sættes af, så snart
den nødvendige aftale er indgået mellem Fællesskabet og det pågældende
tredjeland.
4. Denne tilladelse er personlig og kan ikke overdrages til tredjemand.
5. Denne tilladelse kan inddrages af den kompetente myndighed i den medlems-
stat, hvor den er udstedt, hvis transportvirksomheden f.eks.:
— ikke længere opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 1, i forordning (EØF)
nr. 684/92
— har afgivet urigtige oplysninger i forbindelse med udstedelsen eller forny-
elsen af tilladelsen
— har begået en alvorlig overtrædelse eller gentagne gange har begået
mindre overtrædelser af bestemmelserne om personbefordring og trafik-
sikkerhed, navnlig for så vidt angår køretøjsstandarder og førernes køre-
og hviletid samt udførelse uden tilladelse af parallel eller midlertidig
kørsel, jf. artikel 2, nr. 1.3, i forordning (EØF) nr. 684/92. De kompetente
myndigheder i den medlemsstat, hvor den transportvirksomhed, der har
begået overtrædelsen, har hjemsted, kan bl.a. tage skridt til inddragelse
af EF-tilladelsen eller midlertidig og/eller delvis inddragelse af de
bekræftede kopier af EF-tilladelsen.
Hvilke sanktioner der anvendes, afhænger af, hvor grov en overtrædelse inde-
haveren af en EF-tilladelse har begået, og af, hvor mange bekræftede kopier
indehaveren har vedrørende international personbefordring.
6. Den originale EF-tilladelse opbevares af transportvirksomheden. En bekræftet
kopi af tilladelsen skal befinde sig i det køretøj, hvormed der udføres inter-
national personbefordring.
7. Denne tilladelse skal på forlangende forevises kontrolpersonalet.8. Indehaveren skal på hver enkelt medlemsstats område overholde alle
gældende nationale love og administrative bestemmelser, særlig hvad angår
personbefordring og færdsel.
9. Ved rutekørsel forstås personbefordring efter faste tidsintervaller og i en
bestemt trafikforbindelse, hvor på- og afstigning kan ske ved faste stoppe-
steder. Rutekørsel kan benyttes af alle, uanset om der eventuelt skal
foretages reservation.
Karakteren af rutekørsel ændres ikke ved, at driftsvilkårene for kørslen
tilpasses.
Der kræves tilladelse til rutekørsel.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 15
▼M1
Ved speciel rutekørsel forstås befordring af bestemte kategorier af passagerer,
hvorved andre passagerer udelukkes, efter faste tidsintervaller og i en bestemt
trafikforbindelse, hvor på- og afstigning kan ske ved faste stoppesteder.
Speciel rutekørsel omfatter bl.a.:
a) befordring af arbejdstagere mellem bopæl og arbejde.
b) befordring af skoleelever og studerende mellem bopæl og uddannelsesin-
stitution
c) befordring af militærpersonale og deres familier mellem bopæl og kaser-
neområde.
Karakteren af rutekørsel ændres ikke ved, at den specielle rutekørsel tilpasses
efter brugernes varierende behov.
Der kræves ikke tilladelse til speciel rutekørsel, hvis den er omfattet af en
aftale mellem tilrettelæggeren og transportvirksomheden.
Udførelse af parallel eller midlertidig kørsel, som tager sigte på samme
passagerkreds som eksisterende rutekørsel, kræver tilladelse.
Ved lejlighedsvis kørsel forstås kørsel, der ikke svarer til definitionen af rute-
kørsel, herunder speciel rutekørsel, og som bl.a. er kendetegnet ved, at der
sker befordring af grupper, der er dannet på initiativ af en ordregiver eller
af transportvirksomheden selv. Udførelse af parallel eller midlertidig kørsel,
der kan sammenlignes med eksisterende rutekørsel, og som tager sigte på
samme passagerkreds, kræver tilladelse efter proceduren i afdeling II i
forordning (EØF) nr. 684/92. Sådan kørsel betragtes stadig som lejlighedsvis
kørsel, selv om den udføres efter faste tidsintervaller.
Der kræves ikke tilladelse til lejlighedsvis kørsel.1992R0684 — DA — 01.05.2004 — 003.001 — 16