1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV 92/49/EØF
af 18. juni 1992
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed
bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesfor-
sikringsdirektiv)
(EFT L 228 af 11.8.1992, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Europa-Parlamentet ogRådets direktiv 95/26/EF af 29. juni 1995 L 168 7 18.7.1995
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS DIREKTIV 92/49/EØF
af 18. juni 1992
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og omændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesfor-
sikringsdirektiv)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisningtil Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økono-miske Fællesskab, særligartikel 57, stk. 2 ogartikel 66,
under henvisningtil forslagfra Kommissionen(
1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet(2),
under henvisningtil udtalelse fra Det Økonomiske ogSociale
Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:
1)Det er nødvendigt at gennemføre det indre marked for direkte
forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring på grundlag afbåde reglerne om fri etableringsret og reglerne om fri udvekslingaf tjenesteydelser for at gøre det lettere for forsikringsselskabermed hjemsted i Fællesskabet at dække risici, der består inden forFællesskabet;
2)Rådets andet direktiv (88/357/EØF) af 22. juni 1988 om samord-ningaf love ogadministrative bestemmelser vedrørende direkteforsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsættelseaf bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af denfrie udvekslingaf tjenesteydelser, ogom ændringaf direktiv73/239/EØF (
4), har allerede i vidt omfang bidraget til gennem-
førelsen af det indre marked for direkte forsikringsvirksomhedbortset fra livsforsikring ved at give forsikringstagere, der pågrund af deres art, deres størrelse eller arten af den risiko, somskal forsikres, ikke har behov for særligbeskyttelse i denmedlemsstat, hvor risikoen består, fuld frihed til at benytte detvidest mulige forsikringsmarked;
3)direktiv 88/357/EØF udgør derfor et vigtigt skridt hen imod enindbyrdes tilnærmelse af de nationale markeder inden for etintegreret marked, et skridt, som bør suppleres med andre fælles-skabsinstrumenter med det formål at give alle forsikringstagere,uanset deres art eller størrelse eller arten af den risiko, som skalforsikres, mulighed for at benytte ethvert forsikringsselskab medhjemsted i Fællesskabet, som udøver sin virksomhed dér ihenhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om friudvekslingaf tjenesteydelser, samtidigmed at der sikres dem entilstrækkeligbeskyttelse;
4)nærværende direktiv indgår i hele komplekset af alleredegennemført fællesskabslovgivning, herunder navnlig Rådetsførste direktiv (73/239/EØF) af 24. juli 1973 om samordningafde administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgangtil udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsfor-sikring(
5) ogRådets direktiv 91/674/EØF af 19. december 1991
(1) EFT nr. C 244 af 28. 9. 1990, s. 28, og
EFT nr. C 93 af 13. 4. 1992, s. 1.
(2) EFT nr. C 67 af 16. 3. 1992, s. 98, og
EFT nr. C 150 af 15. 6. 1992
(3) EFT nr. C 102 af 18. 4. 1991, s. 7.
(4) EFT nr. L 172 af 4. 7. 1988, s. 1. Direktivet er ændret ved direktiv 90/
618/EØF (EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 44).
(5) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3. Direktivet er senest ændret ved
direktiv 90/618/EØF (EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 44).
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 3
▼B
om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regn-
skaber(1);
5)den valgte fremgangsmåde består i at gennemføre en harmonise-ring på de vigtigste punkter og i det omfang, det er nødvendigt ogtilstrækkeligt for at nå frem til en gensidig anerkendelse af tilla-delser og forsigtighedstilsynsordninger, som vil gøre det muligt atudstede en enkelt tilladelse, som dækker hele Fællesskabet, ogatanvende princippet om hjemlandstilsyn;
6)derfor er adg angtil ogudøvelse af forsikring svirksomhed forfremtiden betinget af en enkelt administrativ tilladelse udstedt afmyndighederne i den medlemsstat, hvor forsikringsselskabet harsit hjemsted; med denne tilladelse kan selskabet påbegynde sinvirksomhed overalt i Fællesskabet i henhold til enten reglerne omfri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjeneste-ydelser; filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor derpræsteres tjenesteydelser, kan ikke længere afkræve forsikrings-selskaber, der ønsker at udøve forsikringsvirksomhed dér, og somallerede har fået en tilladelse i hjemlandet, en ny tilladelse; for attage hensyn hertil er det nødvendigt at ændre direktiv 73/239/EØF og88/357/EØF;
7)det påhviler for fremtiden de kompetente myndigheder i hjem-landet af føre tilsyn med forsikringsselskabets økonomiske soli-ditet, navnligmed dets solvens ogoprettelsen af tilstrækkelig eforsikringsmæssige hensættelser, og med, at disse dækkes afkongruente aktiver;
8)visse bestemmelser i nærværende direktiv fastsætter minimums-normer; hjemlandet kan foreskrive strengere regler for de forsik-ringsselskaber, der er tilladt af dets egne kompetente myndig-heder;
9)medlemsstaternes kompetente myndigheder bør have de nødven-dige kontrolbeføjelser til at sikre, at forsikringsselskabet udøversin virksomhed på betryggende vis i hele Fællesskabet, hvadenten det sker i henhold til reglerne om fri etableringsret ellerreglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; de skal i særde-leshed kunne vedtage egnede beskyttelsesforanstaltninger ellerpålægge sanktioner med det formål at forhindre uregelmæssig-heder ogeventuelle overtrædelser af bestemmelserne vedrørendeforsikringstilsyn;
10)det indre marked indebærer et område uden indre grænser medadgang til at udøve enhver form for forsikringsvirksomhedbortset fra livsforsikringi hele Fællesskabet, ogethvert behørig ttilladt forsikringsselskab får derfor mulighed for at dække enhvilken som helst af de risici, der er omhandlet i bilaget tildirektiv 73/239/EØF; med henblik herpå er det nødvendigt atophæve den monopolstilling, der i nogle medlemsstater erindrømmet visse organer med hensyn til dækning af bestemteformer for risici;
11)bestemmelserne om overdragelse af forsikringsbestanden børtilpasses til den ved nærværende direktiv indførte retlige ordningmed en enkelt tilladelse;
12)på de vigtigste punkter er der ved direktiv 91/674/EØF alleredegennemført en harmonisering af medlemsstaternes bestemmelservedrørende oprettelse af de forsikringsmæssige hensættelser, somforsikringsselskaberne skal oprette til dækning af indgåedeforpligtelser, og denne harmonisering muliggør en gensidig aner-kendelse af disse reserver;
13)der bør foretages en samordning af reglerne vedrørende spred-ningen, lokaliseringen og kongruensen af de aktiver, der kanmedgå til dækning af de forsikringsmæssige hensættelser, medhenblik på at fremme den gensidige anerkendelse af medlemssta-
(1) EFT nr. L 374 af 31. 12. 1991, s. 7.
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 4
▼B
ternes bestemmelser; denne samordningbør tag e hensyn dels til
de foranstaltninger for så vidt angår frie kapitalbevægelser, der ervedtaget ved Rådets direktiv 88/361/EØF af 24. juni 1988 omgennemførelse af Traktatens artikel 67 (
1), dels til Fællesskabets
udviklinghen imod Den Økonomiske ogMonetære Union;
14)hjemlandet kan dogikke kræve, at forsikring sselskaberne inve-sterer de aktiver, der medgår til dækning af deres forsikringsmæs-sige hensættelser, i bestemte kategorier af aktiver, da et sådantkrav er uforeneligt med de foranstaltninger til liberalisering afkapitalbevægelser, der er fastsat i direktiv 88/361/EØF;
15)i afventningaf et direktiv om investering sydelser, som bl. a.harmoniserer begrebet organiseret marked, er det nødvendigt medhenblik på nærværende direktiv oguden af foreg ribe den senereharmonisering at fastlægge en midlertidig definition af dettebegreb, som vil blive afløst af den definition, der er harmoniseretpå fællesskabsplan, og som pålægger markedets hjemland detansvar, som nærværende direktiv midlertidigt pålægger forsik-ringsselskabets hjemland;
16)det er nødvendigt at supplere listen over elementer, der kananvendes til dækningaf den i henhold til direktiv 73/239/EØFpåbudte solvensmargen, for at tage hensyn til de nye finansielleinstrumenter ogfaciliteter, som andre finansielle institutioner kanhenregne til deres egenkapital;
17)inden for rammerne af et integreret forsikringsmarked bør dergives forsikringstagere, der på grund af deres art, deres størrelseeller arten af den risiko, som skal dækkes, ikke har behov forsærligbeskyttelse i den medlemsstat, hvor risikoen består, fuldfrihed til at vælge den lovgivning, der skal gælde for forsikrings-aftalen;
18)det er ikke en nødvendigforudsætningfor g ennemførelsen af detindre marked for forsikringer, at der er sket en samordning afforsikringsaftaleretten; medlemsstaternes mulighed for atgennemtvinge anvendelse af deres lovgivning på forsikringsaf-taler, der dækker risici, som befinder sigpå deres område, udg øren tilstrækkelig garanti for de forsikringstagere, der har behov forsærligbeskyttelse;
19)inden for rammerne af det indre marked er det i forsikringstage-rens interesse at have adgang til det størst mulige udvalg afforsikringsprodukter, der tilbydes i Fællesskabet, således at hankan vælge den forsikring, der passer bedst til hans behov; detpåhviler den medlemsstat, hvor risikoen består, at påse, at derikke findes nogen hindring for, at de forsikringsprodukter, dertilbydes i Fællesskabet, kan afsættes på dens område, forudsat atde ikke er i strid med gældende retsregler begrundet i almenehensyn i den medlemsstat, hvor risikoen består, ogsåfremt dissehensyn ikke er beskyttet af hjemlandets retsreglerne, forudsat atdisse retsregler anvendes ikke-diskriminerende på ethvert selskab,der udøver virksomhed i denne medlemsstat, er objektivtbegrundet og står i et rimeligt forhold til det tilstræbte mål.
20)medlemsstaterne skal kunne sikre, at forsikringsprodukterne ogde aftaledokumenter, der anvendes ved dækningaf risici, derbestår på deres område, hvad enten der er tale om virksomhedudøvet i henhold til reglerne om fri etableringsret eller i henholdtil reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overholdergældende specifikke retsregler begrundet i almene hensyn; detilsynsordninger, der skal anvendes, bør tilpasses kravene i detindre marked uden at være en forudsætningfor udøvelsen afforsikringsvirksomhed; det forekommer ikke rimeligt at opret-holde ordninger med forudgående godkendelse af forsikringsbe-tingelserne; der bør derfor indføres andre ordninger, som passerbedre til kravene i det indre marked, og som gør det muligt for
(1) EFT nr. L 178 af 8. 7. 1988, s. 5.
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 5
▼B
samtlige medlemsstater at sikre forsikringstagerne den fornødnebeskyttelse;
21)forsikringsselskabet bør, når forsikringstageren er en fysiskperson, oplyse denne om, hvilken lovgivning der skal gælde foraftalen, samt om bestemmelserne vedrørende behandlingafklager fra forsikringstagere vedrørende aftalen;
22)i visse medlemsstater træder privat eller frivilligt indgået sygefor-sikringdelvis eller fuldstændigi stedet for den syg esikring , der erindbygget i de sociale sikringsordninger;
23)arten og de sociale konsekvenser af sygeforsikringsaftalerne gørdet berettiget, at myndighederne i den medlemsstat, hvor risikoenbestår, løbende kræver anmeldelse af de almindelige og specielleaftalebetingelser med henblik på kontrol af, at disse aftaler delvisteller fuldstændigt træder i stedet for den sygesikring, der erindbygget i den sociale sikringsordning; denne kontrol må ikkevære en betingelse for afsætning af forsikringsprodukterne; syge-forsikring, som delvist eller fuldstændigt træder i stedet for densygesikring, der er indbygget i den sociale sikringsordning,adskiller sigpå g rund af sit særprægfra anden skadeforsikringogfra livsforsikring, eftersom det er nødvendigt at sikre, at forsik-ringstagerne reelt har adgang til en privat eller frivilligt indgåetsygeforsikring uanset alder eller sundhedstilstand;
24)nogle medlemsstater har indført specifikke retsforskrifter til detteformål; begrundet i almene hensyn er det muligt at vedtage ellerbibeholde sådanne retsforskrifter, såfremt de ikke uforholdsmæs-sigt begrænser den frie etableringsret eller retten til fri udvekslingaf tjenesteydelser, idet forskrifterne dogskal anvendes på sammemåde uanset forsikringsselskabets hjemland; de pågældende rets-forskrifter kan variere alt efter forholdene i den enkelte medlems-stat; disse forskrifter kan fastsætte, at der skal være åben adgang,tariffastsættelse på et ensartet grundlag for hver aftaletype oglivsvarig dækning; det samme mål kan også nås, hvis det kræves,at forsikringsselskaber, som tegner private eller frivilligt indgåedesygeforsikringer, skal tilbyde standardpolicer, der svarer tildækningen under den lovpligtige sociale sikringsordning, til enpræmie, som ikke overstiger et fastsat maksimum, og at de skaldeltage i tabsudligningsordninger; det kan også kræves, at privateller frivilligt indgået sygeforsikring teknisk fungerer på lignendemåde som livsforsikring;
25)som følge af den samordning, der er gennemført ved direktiv73/239/EØF som ændret ved nærværende direktiv, er denmulighed, som Forbundsrepublikken Tyskland i henhold tilartikel 7, stk. 2, litra c), i samme direktiv har for at forbyde, atsyg eforsikringudøves sideløbende eller samtidigmed andreklasser, ikke længere berettiget og bør derfor bortfalde;
26)medlemsstaterne kan kræve af alle forsikringsselskaber, der påderes område for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadefor-sikringer, at de overholder de specifikke bestemmelser for denneform for forsikring i deres nationale lovgivning; dette krav kandogikke omfatte bestemmelserne om finansielt tilsyn, somudelukkende henhører under hjemlandets kompetence;
27)udøvelsen af den frie etableringsret gør en fast tilstedeværelse ifilialmedlemsstaten påkrævet; for at der, for så vidt angåransvarsforsikringfor motorkøretøjer, kan tag es individuellehensyn til de sikrede ogde skadelidte, er det nødvendig t, at der ifilialmedlemsstaten findes passende strukturer, som skal indhentealle nødvendige oplysninger i tilknytning til erstatningskrav iforbindelse med denne risiko, ogsom har tilstrækkelig e befø-jelser til at repræsentere forsikringsselskabet over for de personer,som har lidt skade, ogsom vil kunne kræve erstatning , herunderogså beføjelse til at udbetale en sådan erstatning, og til at repræ-sentere selskabet eller om nødvendigt lade det repræsentere iretten eller over for myndighederne i den pågældende medlems-stat i forbindelse med sådanne erstatningskrav;
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 6
▼B
28)inden for rammerne af det indre marked kan en medlemsstat ikke
længere forbyde samtidig udøvelse af forsikringsvirksomhed påsit område i henhold til reglerne om fri etableringsret og reglerneom fri udvekslingaf tjenesteydelser; det er derfor nødvendig t atafskaffe medlemsstaternes mulighed herfor i henhold til direktiv88/357/EØF;
29)der bør indføres en sanktionsordning, som kan bringes i anven-delse, når et forsikringsselskab i den medlemsstat, hvor risikoenbestår, ikke overholder gældende bestemmelser begrundet ialmene hensyn, som gælder for det;
30)nogle medlemsstater pålægger ikke forsikringsvirksomhed nogenform for indirekte skatter, hvorimod flertallet af dem anvendersærlige skatter og andre former for afgifter, herunder ekstrabidragtil garantifonde; i de medlemsstater, hvor sådanne skatter ogbidragopkræves, varierer deres struktur ogprocentsats meg et; detbør undgås, at de bestående forskelle resulterer i konkurrencefor-drejningmellem medlemsstaterne med hensyn til forsikring ; medforbehold af yderligere samordning kan anvendelse af de skatte-ordninger og andre former for bidrag, der gælder i den medlems-stat, hvor risikoen består, afhjælpe en sådan ulempe; dettilkommer medlemsstaterne at fastsætte de bestemmelser, somskal sikre opkrævningen af disse skatter og bidrag;
31)det kan være nødvendigt med jævne mellemrum at foretagetekniske tilpasninger af de detaljerede regler i nærværendedirektiv for at tage hensyn til udviklingen inden for forsikrings-branchen; Kommissionen vil, inden for rammerne af de gennem-førelsesbeføjelser, der er tillagt den ved Traktatens bestemmelser,foretage sådanne tilpasninger, for så vidt de er nødvendige, efterhøringaf den ved direktiv 91/675/EØF (
1)nedsatte forsikringsko-
mité;
32)der må fastsættes specifikke bestemmelser for at sikre over-gangen fra den retlige ordning, der gælder på tidspunktet forgennemførelsen af nærværende direktiv, til den ved direktivetindførte ordning; disse bestemmelser skal have til formål athindre, at der pålægges medlemsstaternes kompetente myndig-heder en ekstra arbejdsbyrde;
33)i henhold til Traktatens artikel 8 C skal der tages hensyn tilomfanget af den indsats, der må gøres af økonomier på forskel-lige udviklingstrin; der må derfor indrømmes visse medlemsstateren overgangsordning, der muliggør en gradvis gennemførelse afdette direktiv —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
I dette direktiv forstås ved:
a)forsikringsselskab: ethvert selskab, som har opnået administrativ
tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 73/239/EØF;
b)filial:et forsikringsselskab agenturer eller filialer, under hensyn til
artikel 3 i direktiv 88/357/EØF;
c)hjemland: den medlemsstat, hvor hjemstedet for det forsikringssel-
skab, der dækker risikoen, er beliggende;
d)filialmedlemsstat: den medlemsstat, hvor den filial, der dækker risi-
koen, er beliggende;
(1) EFT nr. L 374 af 31. 12. 1991, s. 32.
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 7
▼B
e)den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser: den medlems-
stat, hvor risikoen består i henhold til artikel 2, litra d), i direktiv88/357/EØF, når den dækkes af et forsikringsselskab eller en filial,der er beliggende i en anden medlemsstat;
f)kontrol:den forbindelse, der består mellem et moderselskab oget
datterselskab, jf. artikel 1 i direktiv 83/349/EØF (
1), eller en forbin-
delse af samme art mellem en fysisk eller juridisk person ogetselskab;
g)kvalificeret deltagelse: direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10
% af kapitalen eller stemmerettighederne, eller enhver andenmulighed for at udøve en betydelig indflydelse på driften af detselskab, hvori der besiddes en kapitalinteresse.
Ved anvendelsen af denne definition i forbindelse med artikel 8 og
15 i nærværende direktiv samt de andre niveauer for deltagelse, derer omhandlet i artikel 15, medregnes de stemmerettigheder, der ernævnt i artikel 7 i direktiv 88/627/EØF (
2);
h)moderselskab: en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og2 i
direktiv 83/349/EØF;
i)datterselskab: en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og2 i
direktiv 83/349/EØF; ethvert datterselskab af et datterselskab ansesogså for at være datterselskab af det moderselskab, der står i spidsenfor disse foretagender;
j)reguleret marked: et kapitalmarked, som af selskabets hjemland
betragtes som et reguleret marked i afventning af en definition, derskal fastlægges inden for rammerne af et direktiv om investerings-ydelser, ogsom er karakteriseret ved:
— en regelmæssig funktion, og
— det forhold, at bestemmelser, der er vedtaget eller godkendt af de
berettigede myndigheder, fastlægger betingelserne for markedetsfunktion, betingelserne for adgang til markedet og, når direktiv79/279/EØF af 5. marts 1979 om samordningaf beting elserne forværdipapirers optagelse til officiel notering på en fondsbørs (
3)
anvendes, de betingelser for optagelse til notering, der er fastsatved nævnte direktiv, og, når dette direktiv ikke anvendes, debetingelser, disse finansielle instrumenter skal opfylde for faktiskat kunne omsættes på markedet.
I forbindelse med nærværende direktiv kan et reguleret marked være
etableret i en medlemsstat eller i et tredjeland. I sidstnævnte tilfældeskal markedet være anerkendt af selskabets hjemland ogopfyldetilsvarende krav. De finansielle instrumenter, der omsættes dér, skalvære af en kvalitet, der svarer til kvaliteten af de instrumenter, deromsættes på det eller de regulerede markeder i den pågældendemedlemsstat;
k)kompetente myndigheder: de nationale myndigheder, der ved lov
eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med forsikrings-selskaber;
▼
M1
l)snævre forbindelser: en situation, hvor to eller flere fysiske eller
juridiske personer er knyttet til hinanden gennem:
a) kapitalinteresser, hvorved forstås besiddelse af mindst 20 % af
stemmerettighederne eller af kapitalen i en virksomhed, entendirekte eller gennem kontrol, eller
b) kontrol, hvorved forstås den forbindelse, der består mellem et
moderselskab oget datterselskab i alle de i artikel 1, stk. 1 og2, idirektiv 83/349/EØF (
4) nævnte tilfælde, eller en forbindelse af
samme art mellem en fysisk eller juridisk person ogen virk-somhed; et datterselskab af et datterselskab betragtes ligeledes
(1) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1.
(2) EFT nr. L 348 af 17. 12. 1988, s. 62.
(3) EFT nr. L 66 af 13. 3. 1979, s. 21. Direktivet er senest ændret ved
direktiv 82/148/EØF (EFT nr. L 62 af 5. 3. 1982, s. 22).
(4) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1. Direktivet er senest ændret ved
direktiv 90/605/EØF (EFT nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 8
▼M1
som datterselskab af det moderselskab, der står i spidsen for dissevirksomheder.
En situation, hvor to eller flere fysiske eller juridiske personer er varigt
knyttet til den samme person gennem kontrol, betragtes ligeledes somen snæver forbindelse.
▼
B
Artikel 2
1. Dette direktiv finder anvendelse på de forsikringer og forsikrings-
selskaber, der er nævnt i artikel 1 i direktiv 73/239/EØF.
2. Nærværende direktiv finder hverken anvendelse på de forsikringer
ogtransaktioner eller selskaber oginstitutioner, som direktiv 73/239/EØF ikke finder anvendelse på, eller på de organer, der er nævnt iartikel 4 i dette.
Artikel 3
Uanset artikel 2, stk. 2, træffer medlemsstaterne alle nødvendige foran-
staltninger for senest den 1. juli 1994 at ophæve den monopolstillingmed hensyn til adgang til udøvelse af virksomhed inden for bestemteforsikringsklasser, der er indrømmet organer, der er etableret på deresområde, ogsom er nævnt i artikel 4 i direktiv 73/239/EØF.
AFSNIT II
ADGANG TIL UDØVELSE AF FORSIKRINGSVIRKSOMHED
Artikel 4
Artikel 6 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 6
Adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed er betinget af
en forudgående administrativ tilladelse.
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets
myndigheder af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats område;
b) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit omhand-
lede tilladelse udvider deres virksomhed til en hel forsikrings-klasse eller til andre forsikringsklasser.«
Artikel 5
Artikel 7 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet
ret til at udøve virksomhed i henhold til reglerne om fri etable-ringsret eller reglerne om fri udveksling af tjeneste-ydelser.2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse.Den omfatter hele den pågældende klasse, medmindre ansøgerenkun ønsker at dække en del af de risici, der i henhold til punkt A ibilaget hører under denne klasse.
a) Hver medlemsstat har dogmulig hed for at meddele tilladelse for
de grupper af klasser, der er anført i punkt B i bilaget, idettilladelsen får den deri fastsatte tilsvarende benævnelse.
b) En tilladelse, der gives for en klasse eller for en gruppe af
klasser, omfatter ligeledes dækning af accessoriske risici, derhenhører under en anden klasse, såfremt de i punk t C i bilaget
fastsatte betingelser er opfyldt.«
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 9
▼B
Artikel 6
Artikel 8 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 8
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om
tilladelse:
a) antager en af følgende former:
— for Kongeriget Belgien: »société anonyme« — »naamloze
vennootschap«, »société en commandite par actions« —»commanditaire vennootschap op aandelen«, »associationd’assurance mutuelle« — »onderlinge verzekeringsvere-niging«, »société coopérative« — »coöperatieve vennoot-schap«
— for Kongeriget Danmark: »aktieselskaber«, »gensidige
selskaber«
— for Forbundsrepublikken Tyskland: »Aktiengesellschaft«,
»Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »öffentlich-rechtliches Wettbewerbsversicherungsunternehmen«
— for Den Franske Republik: »société anonyme«, »société d’as-
surance mutuelle«, »institution de prévoyance régie par lecode de la Sécurité Sociale«, »institution de prévoyance régiepar le Code rural«, »mutuelle regie par le Code de la Mutua-lité«
— for Irland: »incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited«
— for Den Italienske Republik: »società per azioni«, »società
cooperativa«, »mutua die assicurazione«
— for Storhertugdømmet Luxembourg: »société anonyme«,
»société en commandite par actions«, »association d’assu-rance mutuelles«, »société cooperative«
— for Kongeriget Nederlandene: »naamloze vennootschap«,
»onderlinge waarborgmaatschapp ĳ«
— for Det Forenede Kongerige: »Incorporated companies
limited by shares or by guarantee or unlimited«, »societiesregistered under the Industrial an Provident Societies Acts«,»societes registered under the Friendly Societies Acts«, »theassociation of underwriters known as Lloyd’s«
— for Den Hellenske Republik: » ανώνυµη εταιρεία «, »άλλη-
λασφαλιστικός συνεταιρισµός «
— for Kongeriget Spanien: »sociedad anónima«, »sociedad
mutua«, »sociedad cooperativa«
— for den Portugisiske Republik: »sociedade anónima«, »mútua
de seguros«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk
selskab, når dette bliver indført.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i en
offentligretlig form, når disse virksomheders formål er udøvelseaf forsikringsvirksomhed på samme vilkår som dem, der gælderfor privatretlige selskaber;
b) begrænser deres formål til forsikringsvirksomhed og dermed
direkte forbundne forretninger med udelukkelse af enhver andenerhvervsmæssigvirksomhed;
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel
9;
d) råder over den i artikel 17, stk. 2, fastsatte minimumsgaranti-
fond;
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til
hæderlighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring.2. Et
selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virksomheden tilandre klasser eller til udvidelse af en tilladelse, der kun omfatter endel af de risici, der er omfattet af en klasse, skal fremlægge endriftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9.
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 10
▼B
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 16
fastsatte solvensmargen, og, hvis der i henhold til artikel 17, stk. 2,for disse andre klasser kræves en større minimumsgarantifond endtidligere, at det er i besiddelse dette minimum.3. Dette direktiv erikke til hinder for, at medlemsstaterne opretholder eller indførerlove eller administrative bestemmelser, der foreskriver godkendelseaf vedtægterne og fremlæggelse af alt materiale, der er nødvendigtfor den normale gennemførelse af tilsynet.
Medlemsstaterne må dogikke fastsætte bestemmelser, der fore-
skriver forudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af dealmindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tarifferogaf formularer ogandre trykte dokumenter, som et selskab ag ter atanvende over for forsikringstagerne.
Medlemsstaterne må hverken opretholde eller indføre krav om
forudgående anmeldelse eller godkendelse af tarifforhøjelser,medmindre sådanne krav er et led i en almindeligpriskontrolord-ning.
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne underkaster
selskaber, der ansøger om eller har fået tilladelse for klasse 18 ipunkt A i bilaget, tilsyn med de direkte eller indirekte midler i form
af personale ogmateriel, herunder læg eholdenes kvalifikationer ogkvaliteten af det udstyr, de råder over med henblik på at opfyldederes forpligtelser i forbindelse med denne klasse.4. Ovennævntebestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger om tilladelsebehandles under hensyntagen til markedets økonomiske behov.«
Artikel 7
Artikel 9 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), nævnte driftsplan skal indeholde
oplysninger eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække
b) grundprincipperne for genforsikring
c) sammensætningen af minimumsgarantifonden
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af
administrationen ogdistributionsnettet samt de dertil bestemtefinansielle midler og, hvis de risici, der skal dækkes, henhørerunder klasse 18 i punk t A i bilaget, de midler, som selskabet
råder over med henblik på at yde den lovede assistance
endvidere for de første tre regnskabsår:
e) de anslåede administrationsomkostninger bortset fra omkost-
ninger i forbindelse med administrationens opbygning, navnligde løbende almindelige omkostninger og provisioner
f) de anslåede præmier eller bidragogskadesudg ifter
g) den sandsynlige økonomiske stillingh) de anslåede finansielle midler til dækningaf forplig telser og
solvensmargen.«
Artikel 8
Hjemlandets kompetente myndigheder meddeler ikke et selskab tilla-
delse til at påbegynde forsikringsvirksomhed, før de har fået meddelelseom alle aktionærers eller selskabsdeltageres identitet, det være sigfysiske eller juridiske personer, der direkte eller indirekte besidder enkvalificeret deltagelse i selskabet, og om størrelsen af deres kapita-landel.
Samme myndigheder nægter at meddele tilladelse, hvis de under hensyn
til nødvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af forsik-ringsselskabet ikke er overbevist om aktionærernes eller selskabsdelta-gernes egnethed.
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 11
▼B
AFSNIT III
HARMONISERING AF BETINGELSERNE FOR UDØVELSE AF
FORSIKRINGSVIRKSOMHED
Kapitel 1
Artikel 9
Artikel 13 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 13
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab,
herunder tilsyn med den virksomhed, det udøver gennem filialer ogsom led i præstation af tjenesteydelser, henhører udelukkende underhjemlandets kompetence.2. Det finansielle tilsyn dækker forsik-ringsselskabets samlede virksomhed og omfatter navnlig kontrolmed selskabets solvens og oprettelsen af forsikringsmæssigehensættelser ogde aktiver, der medg år til dækningheraf i overens-stemmelse med de regler og den praksis, der gælder i hjemlandet, ihenhold til bestemmelser, der er vedtaget på fælleskabssniveau.
Har de pågældende selskaber tilladelse til at dække de risici, der er
klassificeret i klasse 18 i punkt A i bilaget, omfatter tilsynet ogsåkontrol med de tekniske midler, som selskabet råder over for atkunne udføre de assistanceopgaver, det har påtaget sig, dersomhjemlandets lovgivning foreskriver kontrol med dissemidler.3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der ialle forsikringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ ogregnskabsmæssig praksis og fyldestgørende interne kontrolproce-durer.«
Artikel 10
Artikel 14 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 14
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse i en medlemsstat,
udøver sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat,skal filialmedlemsstaten sørge for, at hjemlandets kompetentemyndigheder efter forudgående meddelelse herom til filialmedlems-statens kompetente myndigheder, selv eller ved personer, de bemyn-diger hertil, på stedet kan kontrollere de oplysninger, der er nødven-dige for det finansielle tilsyn med selskabet. Filialmedlemsstatenskompetente myndigheder kan deltage i denne kontrol.«
Artikel 11
Artikel 19, stk. 2 og3, i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har
deres hjemsted på deres område, at de regelmæssigt fremlæggermateriale, der er nødvendigt for udøvelsen af tilsynet, samt statistiskmateriale. De kompetente myndigheder sender hinanden det mate-riale ogde oplysning er, der har relevans for udøvelsen af tilsynet.
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med
henblik på, at de kompetente myndigheder har de nødvendige befø-jelser ogmidler til at føre tilsyn med virksomheden i forsikring ssel-skaber, der har hjemsted på deres område, herunder virksomhed, derudøves uden for dette område i overensstemmelse med Rådetsdirektiver vedrørende denne virksomhed, ogmed henblik på dissesgennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl. a. give de kompetente myndig-
heder mulighed for:
a) at skaffe sigindg ående viden om selskabets situation ogsamlede
virksomhed, navnlig
— ved indhentningaf oplysning er eller rekvireringaf dokumen-
tation vedrørende forsikringsvirksomheden
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 12
▼B
— ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs forretnings-
lokaler
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollererselskabet, for at sikre, at selskabets virksomhed er i overensstem-melse med de love ogadministrative bestemmelser, somselskabet skal overholde i de forskellige medlemsstater, og især ioverensstemmelse med driftsplanen, dersom denne er obligato-risk, samt for at undgå eller fjerne uregelmæssigheder, der vilkunne bringe de sikredes interesser i fare
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndig-
heder skal have mulighed for at indhente alle oplysninger vedrø-rende forsikringsaftaler, som mæglerne er i besiddelse af.«
Artikel 12
1. Artikel 11, stk. 2 til 7, i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at forsikringsselskaber, der har hjemsted på densområde, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand, hvadenten den består af aftaler indgået i henhold til reglerne om fri etable-ringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,til et overtagende selskab, der er etableret i Fællesskabet, hvis dekompetente myndigheder i det overtagende selskabs hjemland godtgør,at selskabet, overdragelsen taget i betragtning, har den fornødnesolvensmargen.
3. Når en filial påtænker at overdrage hele eller en del af sin forsik-
ringsbestand, hvad enten aftalerne er indgået i henhold til reglerne omfri etableringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjene-steydelser, skal filialmedlemsstaten høres.
4. I de i stk. 2 og3 omhandlede tilfælde meddeler de kompetente
myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemland tilladelse tiloverdragelsen efter at have indhentet samtykke fra de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene består.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler de
kompetente myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemlandderes udtalelse eller deres samtykke senest tre måneder efter modta-gelsen af anmodningen; har de hørte myndigheder ikke svaret vedudløbet af denne frist, betragtes dette som en positiv udtalelse eller etstiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den
medlemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som foreskrevet i dennationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres gældendeover for de berørte forsikringstagere, de sikrede og enhver andenperson, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de overdragneaftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte, at
forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for enbestemt frist fra overdragelsestidspunktet.
Artikel 13
1. Artikel 20 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 20
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 15,
kan den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde denfrie rådighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene består.2. Medhenblik på genoprettelse af den finansielle situation i et selskab, hvissolvensmargen ikke længere udgør det minimum, der er foreskrevet
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 13
▼B
i artikel 16, stk. 3, kræver den kompetente myndighed i hjemlandet
en genoprettelsesplan, der skal forelægges den til godkendelse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den
opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forværres yderligere,desuden begrænse eller forbyde den frie rådighed over selskabetsaktiver. Den underretter da myndighederne i de andre medlems-stater, på hvis område selskabet udøver sin virksomhed, om alletrufne foranstaltninger, og disse myndigheder træffer på den førstemyndigheds anmodning de samme foranstaltninger somdenne.3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den i artikel 17definerede garantifond, kræver den kompetente myndighed i hjem-landet af selskabet en kortfristet finansieringsplan, der skal fore-lægges den til godkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over
selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlems-stater, på hvis område selskabet udøver virksomhed, herom, ogdissetræffer på dens anmodningde samme foranstaltning er.4. I de istk. 1, 2 og3 omhandlede tilfælde kan de kompetente myndig hederdesuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af desikredes interesser.5. Hver medlemsstat vedtager de bestem-melser, der er nødvendige for, at den i de tilfælde, der er nævnt istk. 1, 2 og3, på anmodningaf selskabets hjemland ogi overens-stemmelse med sin nationale lovgivning kan forbyde den frie rådi-ghed over de aktiver, der befinder sig på dens område; hjemlandetskal angive, hvilke aktiver der skal være omfattet af disse foranstalt-ninger.«
Artikel 14
Artikel 22 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 22
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den
kompetente myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af dennemyndighed, hvis selskabet:
a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder,
udtrykkeligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sin virk-somhed i en periode på over seks måneder, medmindre der i denpågældende medlemsstat findes bestemmelser om, at tilladelsen isådanne tilfælde uden videre bortfalder
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplaneller finansieringsplan som omhandlet i artikel 20
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af de
bestemmelser, som gælder for det.
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter
den kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndig-heder i de øvrige medlemsstater herom, og disse skal træffe allenødvendige foranstaltninger for at forhindre det pågældende selskabi at påbegynde nye forretninger på deres område i henhold tilreglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser. Herudover træffer førstnævnte myndighed sammenmed sidstnævnte myndigheder alle egnede foranstaltninger tilbeskyttelse af de sikredes interesser ogbeg rænser navnligden frierådighed over selskabets aktiver i medfør af artikel 20, stk. 1, stk. 2,andet afsnit, eller stk. 3, andet afsnit.2. Enhver beslutningomtilbagekaldelse af en tilladelse skal udførligt begrundes og meddelesdet pågældende selskab.«
Artikel 15
1. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person,
der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret deltagelsei et forsikringsselskab, forinden skal underrette de kompetente myndig-heder i hjemlandet herom med angivelse af størrelsen af den kapita-landel, der påtænkes erhvervet. Enhver fysisk eller juridisk person skal
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 14
▼B
ligeledes underrette hjemlandets kompetente myndigheder, hvisvedkommende påtænker at forøge sin kvalificerede deltagelse så meget,at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele dervednår op på eller overstiger en tærskel på 20 %, 33 % eller 50 %, eller atforsikringsselskabet derved bliver vedkommendes datterselskab.
Hjemlandets kompetente myndigheder skal inden for en frist på højst tre
måneder fra datoen for den i første afsnit nævnte underretningg øreindsigelse mod den påtænkte erhvervelse eller forøgelse, hvis de underhensyn til nødvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning afforsikringsselskabet ikke er overbevist om den i første afsnit nævntefysiske eller juridiske persons egnethed. Hvis myndighederne ikke gørindsigelse, kan de fastsætte en frist for gennemførelsen af den pågæl-dende erhvervelse eller forøgelse.
2. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person,
der påtænker direkte eller indirekte at opgive sin besiddelse af enkvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab, forinden skal underrettehjemlandets kompetente myndigheder herom med angivelse af stør-relsen af den kapitalandel, der derefter besiddes. Enhver fysisk ellerjuridisk person skal ligeledes underrette de kompetente myndigheder,hvis vedkommende har til hensigt at formindske sin kvalificerede delta-gelse så meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder ellerkapitalandele derved når ned under en tærskel på 20 %, 33 % eller 50%, eller at forsikringsselskabet derved ophører med at være vedkom-mendes datterselskab.
3. Så snart forsikringsselskaberne har fået kendskab dertil, giver de
hjemlandets kompetente myndigheder meddelelse om de erhvervelsereller afhændelser af andele i deres kapital, som bevirker, at deltagelsenstiger over eller falder under en af de tærskler, som er nævnt i stk. 1 og2.
Endvidere meddeler de mindst en gang om året aktionærers eller selska-
bsdeltageres identitet, som besidder en kvalificeret deltagelse, samtstørrelsen af denne andel, således som den bl. a. fremgår af de registre-rede data på den årlige generalforsamling eller af de oplysninger, sommodtages i henhold til de bestemmelser, der gælder for børsnoteredeselskaber.
4. Medlemsstaterne fastsætter, at hjemlandets kompetente myndig-
heder i tilfælde af, at de i stk. 1 omhandlede personers indflydelse vilkunne være til skade for en forsig tigogsund forvaltningaf forsikring s-selskabet, skal kunne træffe de fornødne foranstaltninger for at bringedenne situation til ophør. Sådanne foranstaltninger kan bl. a. bestå ipåbud, sanktioner over for ledelsen eller suspension af de stemmerettig-heder, der er knyttet til de pågældende aktionærers eller selskabsdelta-geres aktier eller andele.
Lignende foranstaltninger skal kunne bringes i anvendelse over for
fysiske eller juridiske personer, som ikke overholder den i stk. 1 fore-skrevne pligt til forudgående underretning. Hvis en kapitalandelerhverves på trods af indsigelse fra de kompetente myndigheder, skalmedlemsstaterne, uafhængigt af andre sanktioner, suspendere de tilsva-rende stemmerettigheder, erklære de afgivne stemmer ugyldige ellerannullere dem.
Artikel 16
1. Medlemsstaterne foreskriver, at alle, der arbejder for eller har
arbejdet for de kompetente myndigheder, samt revisorer og eksperter,der har handlet på de kompetente myndigheders vegne, har tavsheds-pligt. Denne tavshedspligt indebærer, at de fortrolige oplysninger, demodtager i forbindelse med deres hverv, ikke må videregives til andrepersoner eller myndigheder, undtagen i summarisk eller sammenfat-tende form, således at de enkelte forsikringsselskaber ikke kan identifi-ceres, medmindre der er tale om tilfælde, der er omfattet at straffelov-givningen.
Når et forsikringsselskab er erklæret konkurs eller er trådt i likvidation
som følge af en domstolskendelse, kan fortrolige oplysninger, som ikke
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 15
▼B
vedrører tredjemand, der er involveret i forsøgpå at redde forsikring s-selskabet, dog videregives under en civil retssag.
2. Stk. 1 er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder i de
forskellige medlemsstater udveksler oplysninger i henhold til de direk-tiver, der gælder for forsikringsselskaber. Disse oplysninger er under-givet den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
3. Medlemsstaterne kan kun indgå samarbejdsaftaler, der indebærer
udveksling af oplysninger, med de kompetente myndigheder i tredje-lande, hvis de oplysninger, der således meddeles, er beskyttet af entavshedspligt, som mindst svarer til den, der er fastsat i denne artikel.
4. De kompetente myndigheder, der i henhold til stk. 1 eller 2
modtager fortrolige oplysninger, må kun anvende disse i forbindelsemed udøvelsen af deres hverv:
— til undersøgelse af, om betingelserne for adgang til at udøve forsik-
ringsvirksomhed er opfyldt, og for at lette tilsynet med selskabernesvirksomhed, særlig med hensyn til forsikringsmæssige hensættelser,solvensmargen, administrativ og regnskabsmæssig praksis samtintern kontrol, eller
— til pålæggelse af sanktioner, eller— hvis den kompetente myndigheds afgørelser påklages til en højere
administrativ myndighed, eller
— i forbindelse med domstolsprøvelse i henhold til artikel 56 eller
særbestemmelser i de direktiver, der er vedtaget vedrørende forsik-ringsselskaber.
5. Stk. 1 og4 er ikke til hinder for udvekslingaf oplysning er inden
for samme medlemsstat, hvis der findes flere kompetente myndigheder,eller medlemsstaterne imellem, mellem de kompetente myndigheder og:
— de myndigheder, der har ansvaret for tilsynet med andre finansie-
ringsinstitutter og med kreditinstitutter, samt de myndigheder, derfører tilsyn med kapitalmarkederne,
— de org aner, der medvirker ved likvidation ogkonkursbehandlingaf
forsikringsselskaber og lignende procedurer, og
— personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af forsik-
ringsselskabers og andre finansieringsinstitutters regnskaber,
med henblik på varetagelsen af deres tilsynsopgaver, eller til hinder for,
at der gives de organer, der forvalter (obligatoriske) likvidationsproce-durer eller garantifonde, oplysninger, som er nødvendige for, at de kanudføre deres arbejde. De oplysninger, som de pågældende myndigheder,organer og personer modtager, er omfattet af den i stk. 1 omhandledetavshedspligt.
▼
M1
5a. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne tillade udvekslingaf oplys-ninger mellem de kompetente myndigheder og
— de myndigheder, der fører tilsyn med de organer, der medvirker ved
likvidation ogkonkursbehandlingaf forsikring sselskaber oglignende procedurer, eller
— de myndigheder, der fører tilsyn med de personer, der er ansvarlige
for den lovpligtige revision af forsikringsselskabers, kreditinstitut-ters, investeringsselskabers og andre finansieringsinstitutters regn-skaber, eller
— de uafhængige aktuarer, der fører lovpligtigt tilsyn med forsikrings-
selskaber, samt de organer, der fører tilsyn med disse aktuarer.
De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende
betingelser opfyldt:
— oplysningerne skal bruges til udførelse af de tilsynsopgaver, som er
beskrevet i første afsnit
— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i
stk. 1 omhandlede tavshedspligt
— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke vide-
regives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder,
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 16
▼M1
som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til det formål, med
henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen ogde øvrig e medlemsstater,
hvilke myndigheder, organer eller personer der kan modtage oplys-ninger i henhold til dette stykke.
5b. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne med henblik på at styrke det
finansielle systems stabilitet oginteg ritet tillade udvekslingaf oplys-ninger mellem de kompetente myndigheder og de myndigheder ellerorganer, der ifølge loven er ansvarlige for at opdage og efterforskeovertrædelser af selskabsretten.
De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende
betingelser opfyldt:
— oplysningerne skal bruges til udførelse af de opgaver, som er
beskrevet i første afsnit
— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i
stk. 1 omhandlede tavshedspligt
— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke vide-
regives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder,som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til det formål, medhenblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.
Udfører de i første afsnit omhandlede myndigheder eller organer i en
medlemsstat deres opdagelses- eller efterforskningsopgaver med bistandfra dertil bemyndigede, ikke offentligt ansatte personer, som er i besid-delse af særlig sagkundskab, kan den i første afsnit nævnte mulighed forudveksling af oplysninger udvides til også at gælde disse personer på dei andet afsnit fastsatte særlige betingelser.
Ved anvendelsen af sidste led i andet afsnit meddeler de i første afsnit
omhandlede myndigheder eller organer de kompetente myndigheder,som har afgivet oplysningerne, hvilke personer oplysningerne vil blivevideregivet til, med nøjagtig angivelse af disse personers beføjelser.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen ogde øvrig e medlemsstater,
hvilke myndigheder eller organer der kan modtage oplysninger ihenhold til dette stykke.
Inden den 31. december 2000 aflægger Kommissionen beretning om
anvendelsen af dette stykke.
5c. Medlemsstaterne kan tillade de kompetente myndigheder at give
— centralbankerne og andre organer med tilsvarende opgaver i deres
egenskab af pengepolitiske myndigheder
— eventuelt andre offentlige myndigheder med ansvar for at føre tilsyn
med betalingssystemerne
oplysninger med henblik på udøvelsen af deres opgaver og kan tillade
disse myndigheder eller organer at give de kompetente myndigheder deoplysninger, som er nødvendige for dem i henhold til stk. 4. De oplys-ninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i denneartikel omhandlede tavshedspligt.
▼
B
6. Endvidere kan medlemsstaterne uanset bestemmelserne i stk. 1 og4, i henhold til lovbestemmelser give tilladelse til, at visse oplysningermeddeles andre afdelinger i deres centraladministration, som er ansvar-lige for lovgivningen vedrørende tilsyn med kreditinstitutter, finansie-ringsinstituter, investeringsservice og forsikringsselskaber, samt inspek-tører, som handler efter fuldmagt fra de pågældende afdelinger.
Oplysningerne må imidlertid kun gives, såfremt det er nødvendigt af
hensyn til forsigtighedstilsynet.
Medlemsstaterne fastsætter dog, at oplysninger, der modtages efter stk.
2 og5, samt oplysning er, der stammer fra kontrol på stedet somomhandlet i artikel 14 i direktiv 73/239/EØF, aldrigmå videreg ives somnævnt i nærværende stykke, medmindre den kompetente myndighed,der har givet oplysningerne, eller den kompetente myndighed i den
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 17
▼B
medlemsstat, hvor kontrollen på stedet er foretaget, har givet sit udtryk-
kelige samtykke.
▼M1
Artikel 16a
1. Medlemsstaterne fastsætter som et minimum:
a) enhver person, der er autoriseret i henhold til direktiv 84/
253/EØF (1), ogsom i et forsikring sselskab udfører det hverv, der er
beskrevet i artikel 51 i direktiv 78/660/EØF (2), artikel 37 i direktiv
83/349/EØF, eller artikel 31 i direktiv 85/611/EØF, eller ethvertandet lovpligtigt hverv, har pligt til straks at foretage indberetning tilde kompetente myndigheder om ethvert forhold eller enhver beslut-ningvedrørende denne virksomhed, som vedkommende har fåetkendskab til under udførelsen af sit hverv, ogsom kan
— udgøre en materiel overtrædelse af de love eller administrative
bestemmelser, der omhandler betingelserne for meddelelse aftilladelse, eller som specielt omhandler udøvelsen af forsikrings-selskabers aktiviteter, eller
— skade det forsikringsselskabs fortsatte drift, eller— medføre nægtelse af revisionspåtegning eller fremsættelse af
forbehold
b) samme pligt gælder for en sådan person, for så vidt angår forhold
eller beslutninger, som vedkommende måtte få kendskab til som ledi et hverv som beskrevet i litra a), der udføres i en virksomhed, somgennem kontrol har snævre forbindelser med det forsikringsselskab, ihvilken vedkommende udfører ovennævnte hverv.
2. Det forhold, at de personer, der er autoriseret i henhold til direktiv
84/253/EØF, i god tro videregiver oplysninger til de kompetentemyndigheder om forhold eller beslutninger som omhandlet i stk. 1,betragtes ikke som brud på den tavshedspligt, som gælder i henhold tilkontrakt eller love eller administrative bestemmelser, ogpåfører ikke depågældende personer nogen form for ansvar.
▼
B
Kapitel 2
Artikel 17
Artikel 15 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 151. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at afsætte
tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser i forhold til detssamlede virksomhed.
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter de
regler, der er fastsat i direktiv 91/674/EØF.2. Hjemlandetforlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets forsikringsmæssigehensættelser vedrørende den samlede virksomhed er dækket afkongruente aktiver i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv88/357/EØF. For så vidt angår risici, der består i Fællesskabet, skaldisse aktiver befinde sigdér. Medlemsstaterne kræver ikke af forsik-ringsselskaberne, at deres aktiver skal befinde sig i en bestemtmedlemsstat. Hjemlandet kan doglempe reg lerne for aktiverneslokalisering.3. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssigehensættelser dækkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætterdet den tilladte procentdel. Det kan i så fald ikke stille krav om,hvor disse tilgodehavender skal befinde sig.«
(1) EFT nr. L 126 af 12. 5. 1984, s. 20.
(2) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11. Direktivet er senest ændret ved
direktiv 90/605/EØF (EFT nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 18
▼B
Artikel 18
Artikel 15a i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 15a
1. Medlemsstaterne kræver, at forsikringsselskaber, der har hjem-
sted på deres område, ogsom dækker risici, der er klassificeret iklasse 14 i punk t A i bilaget, i det følgende benævnt »kreditforsik-
ring«, skal oprette udjævningshensættelser (en udligningsreserve),som skal dække et eventuelt teknisk tab eller en skadesprocent, derer højere end gennemsnittet inden for denne forsikringsklasse vedafslutningen af regnskabsåret.2. Udjævningshensættelserne skalberegnes efter de regler, som hjemlandet fastsætter, ifølge en af defire metoder, der er anført i punk t D i bilaget, og som betragtes som
ækvivalente.3. Op til de beløb, der er beregnet ifølge metoderne ipunkt D i bilaget, medregnes udjævningshensættelserne ikke i
solvensmargenen.4. Medlemsstaterne kan fritage forsikringsel-skaber, der har hjemsted på deres område, fra kravet om oprettelseaf udjævningshensættelser for kreditforsikringsklassen, hvis deresindtæg t fra præmier ogbidragi denne klasse udg ør mindre end 4 %af den samlede præmie og bidragsindtægt og mindre end 2 500 000ECU.«
Artikel 19
Artikel 23 i direktiv 88/357/EØF udgår.
Artikel 20
Ved valget af de aktiver, der medgår til dækning af de forsikringsmæs-
sige hensættelser, skal der tages hensyn til arten af de forretninger, somselskabet udfører, for at sikre sikkerheden, afkastet oglikviditeten afselskabets investeringer, idet selskabet skal sørge for en passende diver-sificeringogspredningaf sine anbring elser.
Artikel 21
1. Hjemlandet kan kun tillade, at forsikringsselskaber tilvejebringer
dækning for deres forsikringsmæssige hensættelser ved hjælp affølgende kategorier af aktiver:
A.Investeringsaktiver
a) obligationer og andre penge- og kapitalmarkedsinstrumenter
b) udlån
c) aktier ogandre kapitalandele med variabelt afkast
d) andele i institutter for kollektiv investeringi værdipapirer og
andre investeringsfonde
e) grunde og bygninger samt tinglige rettigheder i forbindelse med
fast ejendom.
B.Tilgodehavender
f) tilgodehavender hos genforsikrere, herunder genforsikrernes
andel i de forsikringsmæssige hensættelser
g) genforsikringsdepoter og tilgodehavender hos afgivende forsik-
ringsselskaber
h) tilgodehavender hos forsikringstagere og mæglere i forbindelse
med direkte forsikringsforretninger og genforsikringsforretninger
i) tilgodehavender som følge af restværdier eller subrogationj) krav på skattetilbagebetalinger
k) tilgodehavender hos garantifonde.
C.Andre aktiver
l) materielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger,
værdiansat på grundlag af en forsigtig afskrivning
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 19
▼B
m) anfordringstilgodehavender i banker og kassebeholdning; indlån
i kreditinstitutter ogalle andre virksomheder, der er beføjet til atmodtage indlån
n) forudbetalte erhvervelsesomkostningero) påløbne renter og optjent leje samt andre periodeafgrænsnings-
poster
For sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet Lloyd’s omfatter
kategorierne af aktiver ligeledes garantier og remburser, der er udstedtaf kreditinstitutter som defineret i direktiv 77/780/EØF (
1) eller af
forsikringsselskaber, samt verificerbare beløb, der stammer fra livsfor-sikringspolicer, når de repræsenterer midler, der ejes af medlemmerne.
Det forhold, at et aktiv eller en kategori af aktiver er medtaget i listen i
første afsnit, medfører ikke, at alle sådanne aktiver automatisk tilladessom dækning for forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fast-sætter mere detaljerede regler for, hvorledes tilladte aktiver måanvendes; med henblik herpå kan det kræve tinglig sikkerhed ellergarantistillelse, navnlig for tilgodehavender hos genforsikrere.
Ved fastlæggelse og anvendelse af reglerne skal hjemlandet navnlig
sørge for, at følgende principper overholdes:
i) aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, værdian-
sættes eksklusive gæld, der er stiftet med henblik på erhvervelse afdisse aktiver
ii) samtlige aktiver værdiansættes på et forsigtigt grundlag, idet der
tages hensyn til risikoen for, at de ikke kan realiseres. Især tilladesmaterielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger kun somdækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt de værdian-sættes på grundlag af en forsigtig afskrivning
iii) udlån, uanset om de ydes til virksomheder, en stat, en international
institution, en lokal eller regional myndighed eller fysiskepersoner, tillades kun som dækning for forsikringsmæssigehensættelser, hvis de frembyder tilstrækkelige garantier medhensyn til deres sikkerhed, uanset om disse garantier bygger pålåntagers betalingsevne, på pantebreve, bankgarantier, garantier fraforsikringsselskaber eller andre former for sikkerhed
iv) afledte instrumenter såsom optioner, futures ogswaps i forbindelse
med aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, kananvendes, når de bidrager til at mindske investeringsrisikoen ellermuliggør en effektiv porteføljepleje. Sådanne instrumenterværdiansættes på et forsigtigt grundlag og kan tages i betragtningved værdiansættelsen af de underliggende aktiver
v) værdipapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, tillades
kun som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt dekan realiseres på kort sigt
vi) tilgodehavender hos tredjemand tillades kun som dækning for
forsikringsmæssige hensættelser, efter at de tilsvarende gældspo-ster over for samme tredjemand er trukket fra
vii) værdien af de tilgodehavender, der tillades som dækning for
forsikringsmæssige hensættelser, skal beregnes på et forsigtigtgrundlag, idet der tages hensyn til risikoen for, at de ikke kanrealiseres. Især tillades tilgodehavender hos forsikringstagere ogmæglere i forbindelse med direkte forsikringsforretninger oggenforsikringsforretninger kun, såfremt det ikke er mere end tremåneder siden, de forfaldt til betaling
viii) når der er tale om aktiver i form af en investeringi et dattersel-
skab, som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige elleren del af forsikringsselskabets investeringer, tager hjemlandet medhenblik på anvendelsen af de i denne artikel omhandlede regler ogprincipper hensyn til de underliggende aktiver, der indehaves af
(1) EFT nr. L 322 af 17. 12. 1977, s. 30. Direktivet er senest ændret ved
direktiv 89/646/EØF (EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 1).
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 20
▼B
datterselskabet; hjemlandet kan behandle andre datterselskabers
aktiver på samme måde
ix) forudbetalte erhvervelsesomkostninger tillades kun som dækning
for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt dette er foreneligtmed metoderne for beregning af præmiehensættelserne.
2. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtag elsesvis ogpå anmodningaf
forsikringsselskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigtbegrundet afgørelse om, at andre kategorier af aktiver kan medgå tildækning af de forsikringsmæssige hensættelser, jf. dog artikel 20.
Artikel 22
1. For så vidt angår de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige
hensættelser, stiller hjemlandet krav om, at hvert forsikringsselskab ikkeinvesterer mere end:
a) 10 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i en
grund eller en bygning eller i flere grunde eller bygninger, der liggerså tæt sammen, at de reelt kan betragtes som en enkelt investering
b) 5 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier og
andre omsættelige værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, iobligationer og andre instrumenter på penge- og kapitalmarkedet frasamme selskab eller i lån til samme låntager, taget under ét, idet derses bort fra lån til en statslig, regional eller lokal myndighed eller eninternational organisation, hvoraf en eller flere medlemsstater ermedlem. Denne grænse kan forhøjes til 10 %, hvis selskabet ikkeinvesterer mere end 40 % af sine forsikringsmæssige bruttohensæt-telser i lån til låntagere eller i tilsvarende værdipapirer hos udstedere,hos hvilke selskabet investerer mere en d5%a f sine aktiver
c) 5 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i ikke-
sikrede lån, hvoraf 1 % i et enkelt ikke-sikret lån, bortset fra lån tilkreditinstitutter, til forsikringsselskaber, i det omfang der er tilladt ihenhold til artikel 8 i direktiv 73/239/EØF, ogtil investering sinsti-tutter, der er etableret i en medlemsstat
d) 3 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i kontanter
e) 10 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier,
andre værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, ogoblig ationer,der ikke omsættes på et reguleret marked.
2. Det forhold, at stk. 1 ikke fastlægger begrænsninger for investe-
ringi en bestemt kateg ori af aktiver, er ikke ensbetydende med, ataktiverne inden for denne kategori uden begrænsning bør tillades tildækning for de forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fastsættermere detaljerede regler for anvendelsen af de aktiver, der kan tillades.Ved fastlæggelsen og anvendelsen af disse regler skal hjemlandetnavnlig sørge for, at følgende principper overholdes:
i) de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, skal
være så diversificerede ogskal være investeret så spredt, at detsikres, at der ikke foreligger nogen uforholdsmæssig stor afhæn-gighed af en kategori af bestemte aktiver, et specielt investering-smarked eller en speciel investering
ii) investeringer i aktiver, der som følge af enten deres art eller
udstederens soliditet indebærer et højt risikoniveau, skal begrænsestil et forsigtigt omfang
iii) ved begrænsningerne for særlige kategorier af aktiver tages der
hensyn til, hvorledes genforsikringsandelen er behandlet ved bereg-ningen af de forsikringsmæssige hensættelser
iv) når der er tale om aktiver i form af en investeringi et datterselskab,
som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en del afdettes investeringer, tager hjemlandet med henblik på anvendelsenaf de i denne artikel omhandlede regler og principper hensyn til deunderliggende aktiver, der indehaves af datterselskabet; hjemlandetkan behandle andre datterselskabers aktiver på samme måde
v) den procentvise andel af de aktiver, der dækker de forsikringsmæs-
sige hensættelser, som udgøres af ikke likvide investeringer, skalbegrænses til et forsigtigt niveau
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 21
▼B
vi) når aktiverne omfatter lån til visse kreditinstitutter eller obligationer
udstedt af sådanne institutter, kan hjemlandet ved anvendelsen afreglerne og principperne i denne artikel tage hensyn til de underlig-gende aktiver, der indehaves af disse kreditinstitutter. Der må kunforholdes således, hvis kreditinstituttet har sit hjemsted i enmedlemsstat, udelukkende tilhører denne medlemsstat og/ellerdennes lokale myndigheder, og dets virksomhed i henhold tilvedtægterne består i at formidle lån til staten eller lokale myndig-heder eller lån, som sikres af disse, eller lån til organer, der har entæt tilknytningtil staten eller de lokale myndig heder.
3. Med hensyn til de detaljerede regler for, hvorledes de tilladte
aktiver må anvendes, behandler medlemsstaten:
— lån, der ikke er sikret af banker, forsikringsselskaber, ved pant eller
på anden måde, mere restriktivt end lån, der er sikret således
— investeringsinstitutter, der ikke er samordnet i henhold til direktiv
85/611/EØF (
1), og øvrige investeringsfonde mere restriktivt end de
investeringsinstitutter, der er samordnet i henhold til samme direktiv
— værdepapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, mere
restriktivt end dem, der omsættes på et sådant marked
— værdipapirer, obligationer og andre instrumenter på penge- og kapi-
talmarkedet, der ikke er udstedt af stater, af en af disses lokale ellerregionale myndigheder eller af selskaber, der henhører under zoneA, som omhandlet i direktiv 89/647/EØF (
2), eller som er udstedt af
internationale organisationer, som ingen af Fællesskabets medlems-stater er medlem af, mere restriktivt end samme finansielle instru-menter, som er udstedt af ovennævnte.
4. Medlemsstaterne kan forhøje den i stk. 1, litra b) nævnte grænse
til 40 % for visse obligationer, når de er udstedt af et kreditinstitut, derhar sit hjemsted i en medlemsstat, og som i henhold til lovgivningen erunderkastet et særligt offentligt tilsyn med henblik på at beskytte inde-haverne af disse obligationer. Specielt skal provenuet fra udstedelsen afdisse obligationer i henhold til loven investeres i aktiver, der i tilstræk-kelig grad i obligationernes samlede løbetid dækker de forpligtelser, derfølger heraf, og som ifølge fortrinsret anvendes til tilbagebetaling afhovedstol ogbetalingaf påløbne renter i tilfælde af mislig holdelse fraemittentens side.
5. Medlemsstaterne kan ikke kræve, at forsikringsselskaberne skal
investere i bestemte kategorier af aktiver.
6. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis på anmodning fra
forsikringsselskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigtbegrundet afgørelse om, at de regler, der er fastsat i stk. 1, litra a) til e),kan fraviges, jf. dog artikel 20.
Artikel 23
Bilag1, nr. 8 og9 i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»8. Forsikringsselskaberne kan have ikke-kongruente aktiver til
dækningaf et beløb på højst 20 % af deres forplig telser i enbestemt valuta.
9. Hver medlemsstat kan bestemme, at kravet i de foregående
bestemmelser om, at forpligtelser skal dækkes af aktiver udtrykt ien medlemsstats valuta, ligeledes anses for opfyldt, hvis disseaktiver er udtrykt i ecu.«
Artikel 24
Artikel 16, stk . 1 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at oprette en
i forhold til dets samlede virksomhed tilstrækkeligsolvensmarg en.
(1) EFT nr. L 375 af 31. 12. 1985, s. 3. Direktivet er ændret ved direktiv
88/220/EØF (EFT nr. L 100 af 19. 4. 1988, s. 31).
(2) EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 14.
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 22
▼B
Solvensmargenen svarer til selskabets formue fri for enhver påreg-
neligforplig telse ogmed fradragaf immaterielle værdier. Denomfatter navnlig:
— den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringssel-
skaber, den faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti,forudsat at disse konti opfylder alle følgende kriterier:
a) vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til
medlemmerne kun kan foretages, hvis solvensmargenen ikkeherved falder under det krævede niveau, eller efter selskabetsopløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld er afviklet
b) vedtægterne fastsætter, for så vidt angår betalinger af andre
årsager end individuelle medlemsophør, at de ansvarligemyndigheder underrettes herom mindst en måned i forvejen,ogat de inden for denne frist kan forbyde betaling en, og
c) de relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres,
efter at de kompetente myndigheder har erklæret, at de ikkehar nogen indvending mod ændringen, jf. dog kriterierne ilitra a) ogb);
— halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond, når
den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond
— reserver (lovmæssige og frie), der ikke modsvarer forpligtelserne— overført oberskud— ekstrabidrag, som gensidige og gensidig-lignende forsikringssel-
skaber med variable bidragkan kræve af deltag erne i løbet af etregnskabsår, med et beløb på indtil halvdelen af forskellenmellem de maksimale bidragogde faktisk opkrævede bidrag ;disse mulige ekstrabidrag kan dog ikke dække mere end 50 % afmargenen
— efter anmodningfra forsikring sselskabet de dokumenterede
skjulte reserver, der skyldes en for lav ansættelse af aktiverne, idet omfangsådanne skjulte reserver ikke har karakter af etundtagelsestilfælde
— kumulative præferenceaktier ogansvarligindskudskapital kan
medtages, men i så fald højst med et beløb svarende til 50 % afmargenen, hvoraf ansvarlig indskudskapital med fast løbetideller kumulative præferenceaktier med fast løbetid højst måudgøre 25 %, forudsat at mindst følgende betingelser er opfyldt:
a) i tilfælde af et forsikringsselskabs konkurs eller likvidation
findes der bindende aftaler om, at ansvarligindskudskapitaleller præferenceaktier efterstilles alle andre fordringer ogførst fyldestgøres, når al anden udestående gæld er betalt.
For ansvarlig indskudskapital skal ligeledes følgende betingelser
være opfyldt:
b) kun faktisk indbetalte midler tages i betragtning
c) for indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige
løbetid være mindst fem år. Senest et år inden tilbagebeta-lingsdatoen forelægger forsikringsselskabet med henblik pågodkendelse de kompetente myndigheder en plan over, hvor-ledes solvensmargenen vil blive fastholdt på eller bragt op pådet krævede niveau ved løbetidens udløb, medmindre denandel, den ansvarlige indskudskapital kan udgøre af solvens-margenen, nedsættes gradvis i løbet af mindst de sidste femår inden den aftalte tilbagebetalingsdag. De kompetentemyndigheder kan give tilladelse til anticiperet tilbagebetalingaf sådanne midler, når anmodningherom indg ives af detemitterende forsikringsselskab, og dets solvensmargen ikkederved falder under det krævende niveau
d) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen
løbetid, skal der gælde et opsigelsesvarsel på fem år,medmindre indskudskapitalen ikke længere medregnes somen komponent af solvensmargenen, eller medmindre dekompetente myndigheders forudgående samtykke specieltkræves for tilbagebetaling før tiden. I sidstnævnte tilfældeunderretter forsikringsselskabet mindst seks måneder indendatoen for den foreslåede tilbagebetaling de kompetente
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 23
▼B
myndigheder med angivelse af den faktiske og den krævedesolvensmargen før og efter denne tilbagebetaling. De kompe-tente myndigheder giver kun tilladelse til tilbagebetalingen,hvis der ikke er risiko for, at forsikringsselskabets solvens-margen falder under det krævende niveau
e) låneaftalen må ikke indeholde nogen klausul om, at gælden
under nærmere angivne omstændigheder, bortset fra likvida-tion af forsikringsselskabet, skal tilbagebetales inden denaftalte forfaldsdato
f) låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente myndig-
heder har erklæret, at de ikke har nogen indvendinger modændringen
— værdipapirer med ubestemt løbetid ogandre instrumenter -
herunder andre kumulative præferenceaktier end de i foregåendeled omhandlede - der opfylder følgende betingelser, op til 50 %af margenen for de i forrige led nævnte værdipapirer ogansvarligindskudskapital:
a) de må ikke kunne tilbagebetales på ihændehaverens initiativ
eller uden den kompetente myndigheds forhåndsgodkendelse
b) aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give forsik-
ringsselskabet mulighed for at udskyde betaling af renter pågælden
c) långiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al
anden ikke efterstillet gæld
d) de for udstedelsen af værdipapirerne gældende dokumenter
skal indeholde bestemmelse om, at gæld og ikke betalterenter skal kunne medgå til dækning af tabene, samtidig medat forsikringsselskabet skal kunne fortsætte sin virksomhed
e) kun faktisk indbetalte beløb tages i betragtning.«
Artikel 25
Senest tre år efter dette direktivs gennemførelse forelægger
Kommissionen Forsikringskomitéen en rapport om behovet for en yder-ligere harmonisering af solvensmargenen.
Artikel 26
Artikel 18 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 18
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de
aktiver, der ikke medgår til dækningen af de forsikringsmæssigehensættelser i henhold til artikel 15.2. Med forbehold af artikel15, stk. 2, artikel 20, stk. 1, 2, 3 og5, ogartikel 22, stk. 1, sidsteafsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænse den frie rådighed overde rørlige og faste aktiver, der indgår i de tilladte forsikringsselska-bers formue.3. Stk. 1 og2 er ikke til hinder for de foranstalt-ninger, som medlemsstaterne er berettigede til at træffe i deresegenskab af ejere af eller deltagere i de pågældende selskaber, underbeskyttelse af de sikredes interesser.«
Kapitel 3
Artikel 27
Artikel 7, stk. 1, litra f), i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»f) for så vidt angår de risici, der er omhandlet i artikel 5, litra d), i
direktiv 73/239/EØF, kan parterne frit vælge, hvilken lovgiv-ningder skal finde anvendelse.«
Artikel 28
Den medlemsstat, hvor risikoen består, kan ikke forhindre forsikringsta-
geren i at indgå en aftale med et forsikringsselskab, der har fået tilla-delse i henhold til artikel 6 i direktiv 73/239/EØF, når aftalen ikke er i
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 24
▼B
strid med gældende retsregler begrundet i almene hensyn i den
medlemsstat, hvor risikoen består.
Artikel 29
Medlemsstaterne må ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves
forudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige ogspecielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer ogandre trykte dokumenter, som et forsikringsselskab agter at anvendeover for forsikringstagerne. Med henblik på at kontrollere, at nationalebestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene kræve, atde pågældende betingelser og de øvrige dokumenter på opfordring skalkunne forelægges, uden at dette dog må gøres til en forhåndsbetingelsefor, at et selskab kan udøve sin virksomhed.
Medlemsstaterne må hverken opretholde eller indføre krav om forud-
gående meddelelse om eller godkendelse af tarifforhøjelser, medmindrekrav herom alene er et led i en almindeligpriskontrolordning .
Artikel 30
1. Artikel 8, stk. 4, litra b), i direketiv 88/357/EØF udgår. Artikel 8,
stk. 4, litra a), affattes derefter således:
»a) Med forbehold af litra c) gælder artikel 7, stk. 2, tredje afsnit,
når forsikringsaftalen giver dækning i flere medlemsstater,hvoraf mindst en kræver lovpligtig forsikring«.
2. Uanset om andet måtte være fastsat, kan en medlemsstat, der
pålægger forpligtelse til at tegne en forsikring, kræve, at dens kompe-tente myndighed får meddelelse om de almindelige og specielle betin-gelser i de lovpligtige forsikringer, før de anvendes.
Artikel 31
1. Inden en forsikringsaftale indgås, skal forsikringsselskabet oplyse
forsikringstageren om følgende:
— hvilken lovgivning der skal gælde for aftalen, hvis parterne ikke kan
vælge frit, eller, når parterne frit kan vælge lovgivning, hvilkenlovgivning forsikringsselskabet foreslår
— bestemmelserne vedrørende behandling af klager fra forsikringsta-
gere vedrørende aftalen, herunder om der findes en klageinstans,uden at dette berører forsikringstagerens adgang til at anlæggeretssag.
2. Den i stk. 1 omhandlede pligt gælder kun, hvis forsikringstageren
er en fysisk person.
3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastlægges i over-
ensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor risikoenbestår.
AFSNIT IV
BESTEMMELSER VEDRØRENDE FRI ETABLERINGSRET OG FRI
UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER
Artikel 32
Artikel 10 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en
anden medlemsstats område, meddeler den kompetente myndighed ihjemlandet dette.2. Medlemsstaterne kræver, at et forsikringssel-skab, som ønsker at etablere en filial i en anden medlemsstat,indgiver følgende oplysninger sammen med den i stk. 1 nævntemeddelelse:
a) i hvilken medlemsstat, det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl. a. angives arten af den påtænkte virk-
somhed ogfilialens org anisatoriske struktur
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 25
▼B
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller
hvortil der kan sendes dokumenter, idet den pågældende adresseer den samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til dengeneralbefuldmægtigede sendes
d) navn på filialens generalbefuldmægtigede, som skal have
tilstrækkelige beføjelser til at forpligte selskabet over for tredje-mand samt til at repræsentere det over for filialmedlemsstatensmyndigheder og domstole. Med hensyn til Lloyd’s må dette, itilfælde af eventuelle tvister i filialmedlemsstaten, der hidrørerfra indgåede forpligtelser, ikke medføre større vanskeligheder forde sikrede, end hvis tvisterne vedrørte selskaber af sædvanligtype. Med henblik herpå skal den generalbefuldmægtigedeskompetence især omfatte beføjelse til i denne egenskab at givemøde i retten som sagsøgt med beføjelse til at forpligte depågældende forsikringsgivere i Lloyd’s.
Hvis forsikringsselskabet agter at lade sin filial dække risiciene i
forsikringsklasse 10 i punk t A i bilaget, bortset fra fragtførernes
ansvar, skal det fremlægge en erklæring om, at det er blevet medlemaf det nationale bureau ogden nationale g arantifond i filialmedlems-staten.3. Medmindre den kompetente myndighed i hjemlandethenset til den påtænkte etableringhar g rund til at nære mistillid tilden administrative strukturs egnethed, forsikringsselskabets finan-sielle situation eller de ansvarlige lederes og den generalbefuld-mægtigedes hæderlighed og kvalifikationer eller erhvervserfaring,videresender den senest tre måneder efter modtagelsen af alle de istk. 2 nævnte oplysninger disse til den kompetente myndighed ifilialmedlemsstaten ogunderretter det berørte forsikring sselskabherom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsik-
ringsselskabet råder over minimumssolvensmargenen, beregnet ioverensstemmelse med artikel 16 og17.
Nægter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de i
stk. 2 nævnte oplysninger til den kompetente myndighed i filialmed-lemsstaten, skal dette afslagbeg rundes over for det berørte selskabinden tre måneder efter modtagelsen af samtlige omhandlede oplys-ninger. Et sådant afslag eller manglende svar kan gøres til genstandfor domstolsprøvelse i hjemlandet.4. Inden forsikringsselskabetsfilial påbegynder sin virksomhed, har den kompetente myndighed ifilialmedlemsstaten en frist på to måneder fra modtagelsen af de istk. 3 nævnte oplysninger til i givet fald at meddele hjemlandetskompetente myndighed de vilkår, som begrundet i almene hensynskal gælde for udøvelsen af denne virksomhed i filialmedlems-staten.5. Så snart der foreligger en meddelelse fra den kompe-tente myndighed i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sendernogen meddelelse, så snart den i stk. 4 nævnte frist er udløbet, kanfilialen etableres, ogden kan påbeg ynde sin virksomhed.6. Itilfælde af ændringaf et forhold, der er g ivet meddelelse om efterstk. 2, litra b), c), eller d), skal forsikringsselskabet skriftligtmeddele de kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmed-lemsstaten den pågældende ændring, mindst en måned førændringen foretages, således at den kompetente myndighed i hjem-landet ogi filialmedlemsstaten kan handle i henhold til henholdsvisstk. 3 ogstk. 4.«
Artikel 33
Artikel 11 i direktiv 73/239/EØF udgår.
Artikel 34
Artikel 14 i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»Artikel 14
Ethvert selskab, der for første gang i en eller flere medlemsstater
agter at udøve sin virksomhed i henhold til reglerne om fri udveks-ling af tjenesteydelser, skal forinden give de kompetente myndig-heder i hjemlandet meddelelse herom med angivelse af arten af derisici, det har til hensigt at dække.«
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 26
▼B
Artikel 35
Artikel 16 i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»Artikel 16
1. De kompetente myndigheder i hjemlandet meddeler inden for
en frist på en måned efter den i artikel 14 nævnte meddelelse deneller de medlemsstater, på hvis område selskabet agter at udøve sinvirksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjeneste-ydelser, følgende:
a) et certifikat, hvori det godtgøres, at selskabet råder over mini-
mumssolvensmargenen beregnet i overensstemmelse med artikel16 og17 i direktiv 73/239/EØF
b) de klasser, inden for hvilke selskabet har ret til at virke
c) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække i den
medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.
Samtidigunderretter de det berørte selskab herom.Medlemsstater, på hvis område et selskab agter at præstere tjeneste-
ydelser ogi forbindelse hermed dække risiciene i forsikring sklasse10 i punk t A i bilaget til direktiv 73/239/EØF bortset fra fragtføre-
rens ansvar, kan kræve, at selskabet:
— meddeler navn ogadresse på den i artikel 12a, stk. 4, i nærvæ-
rende direktiv nævnte repræsentant
— fremlægger en erklæring om, at selskabet er blevet medlem af
det nationale bureau ogden nationale g arantifond i denmedlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.2. Hvis de
kompetente myndigheder i hjemlandet ikke fremsender de i stk. 1nævnte oplysninger inden for den fastsatte frist, skal de inden forsamme frist underrette selskabet om årsagerne hertil. Nægtelsen kangøres til genstand for domstolsprøvelse i hjemlandet.3. Selskabetkan begynde sin virksomhed på den attesterede dato, hvor det erblevet underrettet om den i stk. 1, første afsnit, omhandlede medde-lelse.«
Artikel 36
Artikel 17 i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»Artikel 17
Enhver ændring, som selskabet agter at foretage i de i artikel 14
omhandlede oplysninger, underkastes fremgangsmåden i artikel 14og16.«
Artikel 37
Artikel 12, stk. 2, andet ogtredje afsnit, ogstk. 3, samt artikel 13 og15
i direktiv 88/357/EØF udgår.
Artikel 38
De kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten eller i den medlems-
stat, hvor tjenesteydelserne præsteres, kan kræve, at de oplysninger,som de i henhold til dette direktiv har lov til at anmode om vedrørendede forsikringsselskabers virksomhed, som opererer på deres område,gives på den pågældende medlemsstats officielle sprog.
Artikel 39
1. Artikel 18 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne
præsteres, må ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves forud-gående godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige ogspecielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer ogandre trykte dokumenter, som selskabet agter at anvende over forforsikringstagerne. Med henblik på at kontrollere, at deres nationalebestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene kræve, atethvert selskab, der ønsker at udøve forsikringsvirksomhed på deresområde i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 27
▼B
udvekslingaf tjenesteydelser, på opfordringskal kunne forelæg g e de
betingelser og andre dokumenter, som det agter at anvende, uden atdette dog må gøres til en forhåndsbetingelse for, at selskabet kan udøvesin virksomhed.
3. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne
præsteres, må hverken opretholde eller indføre krav om forudgåendemeddelelse om eller godkendelse af tarifforhøjelser, medmindre kravherom alene er et led i en almindeligpriskontrolordning .
Artikel 40
1. Artikel 19 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Ethvert selskab, der udøver virksomhed i henhold til reglerne om
fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skalforelægge de kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten og/eller iden medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres, alle de dokumenter,der forlanges af det med henblik på gennemførelsen af denne artikel, forså vidt selskaber, der har deres hjemsted i disse medlemsstater, også erforpligtet dertil.
3. Hvis de kompetente myndigheder i en medlemsstat konstaterer, at
et selskab, der på denne medlemsstats område har en filial eller drivervirksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,overtræder de retsregler i nævnte medlemsstat, der gælder for det,henstiller de til det pågældende selskab at bringe disse ulovlige forholdtil ophør.
4. Foretager vedkommende selskab sig ikke det nødvendige, giver de
kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat de kompetentemyndigheder i hjemlandet meddelelse herom. Disse træffer snarestmuligt alle nødvendige foranstaltninger med henblik på, at det pågæl-dende selskab bringer de ulovlige forhold til ophør. De kompetentemyndigheder i den pågældende medlemsstat underrettes om arten afdisse foranstaltninger.
5. Hvis selskabet trods de foranstaltninger, der er truffet af hjem-
landet, eller fordi disse foranstaltninger viser sig at være utilstrækkelige,eller den pågældende medlemsstat ikke træffer nogen foranstaltninger,fortsat overtræder de retsregler, der gælder i den pågældende medlems-stat, kan denne, efter at have givet de kompetente myndigheder i hjem-landet meddelelse herom, træffe egnede foranstaltninger for at forhindreeller standse yderligere overtrædelser og, såfremt det er strengt nødven-digt, forbyde selskabet at indgå flere forsikringsaftaler på dens område.Medlemsstaterne drager omsorg for, at det på deres område er muligt atgive forsikringsselskaberne de nødvendige meddelelser.
6. Stk. 3, 4 og5 berører ikke medlemsstaternes ret til i nødstilfælde
at træffe egnede forholdsregler for at forhindre lovovertrædelser påderes område. Dette indebærer også mulighed for at forhindre et forsik-ringsselskab i at fortsætte med at indgå nye forsikringsaftaler på deresområde.
7. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til at pålægge
sanktioner ved overtrædelser på deres område.
8. Hvis det selskab, der har g jort sigskyldigi overtrædelsen, har et
etableret forretningssted eller besidder ejendom i den pågældendemedlemsstat, kan dennes kompetente myndigheder i overensstemmelsemed den nationale lovgivning iværksætte de for sådanne overtrædelserfastsatte administrative sanktioner over for dette etablerede forretnings-sted eller denne ejendom.
9. Enhver foranstaltning, der træffes i henhold til stk. 4 til 8, og som
omfatter sanktioner eller begrænsninger i udøvelsen af forsikringsvirk-somhed, skal behørigt begrundes og meddeles det pågældende selskab.
10. Kommissionen forelægger hvert andet år den Forsikringskomité,
der er nedsat ved direktiv 91/675/EØF, en rapport, der viser antallet ogarten af tilfælde, hvor der i den enkelte medlemsstat er givet afslag somomhandlet i artikel 10 i direktiv 73/239/EØF eller i artikel 16 i direktiv88/357/EØF, begge som ændret ved nærværende direktiv, eller truffetforanstaltninger i henhold til stk. 5 i nærværende artikel. Medlemssta-
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 28
▼B
terne samarbejder med Kommissionen ved at give den de oplysninger,
der er nødvendige for udarbejdelsen af rapporten.
Artikel 41
Dette direktiv er ikke til hinder for, at forsikringsselskaber med hjem-
sted i en medlemsstat ved anvendelse af ethvert foreliggende kommuni-kationsmiddel kan reklamere for deres ydelser i filialmedlemsstateneller i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres, så længe deikke tilsidesætter eventuelle regler om sådanne reklamers form ogindhold, der er begrundet i almene hensyn.
Artikel 42
1. Artikel 20 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Såfremt et forsikringsselskab træder i likvidation, opfyldes forplig-
telserne i forbindelse med forsikringsaftaler, der er indgået gennem enfilial eller i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, påsamme måde som forpligtelserne i forbindelse med dette selskabs andreforsikringsaftaler, uanset de sikredes eller de begunstigedes nationalitet.
Artikel 43
1. Artikel 21 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Når en forsikringtilbydes i henhold til reg lerne om fri etable-
ringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal forsik-ringstageren, inden forpligtelsen indgås, gøres bekendt med, i hvilkenmedlemsstat hjemstedet eller i givet fald den filial, hvormed aftalen skalindgås, er beliggende.
Hvis der udleveres dokumenter til forsikringstageren, skal de indeholde
de i foregående afsnit nævnte oplysninger.
De i første ogandet afsnit omhandlede forplig telser vedrører ikke de i
artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EØF omhandlede risici.
3. Aftalen eller alle andre dokumenter, der yder dækning, samt
forsikringsbegæringen, dersom den er bindende for forsikringstageren,skal angive adressen på hjemstedet og i givet fald på filialen af detforsikringsselskab, der yder dækningen.
Hver medlemsstat kan kræve, at navn ogadresse på den repræsentant
for forsikringsselskabet, der er nævnt i artikel 12a, stk. 4, i direktiv88/357/EØF, også anføres i de dokumenter, der er nævnt i første afsnit.
Artikel 44
1. Artikel 22 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Forsikringsselskaber skal særskilt for forsikringsvirksomhed, der
udøves i henhold til reglerne om fri etableringsret, og for forsikrings-virksomhed, der udøves i henhold til reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser, meddele den kompetente myndighed i hjemlandetbeløbet for præmier, skadesudgifter og provisioner, uden fradrag afgenforsikringsandelen, for hver medlemsstat og for hver gruppe afklasser samt, for så vidt angår forsikringsklasse 10 i punk t A i bilaget til
direktiv 78/239/EØF, bortset fra fragtførerens ansvar, skadesfrekvensenog de gennemsnitlige skadesudgifter.
Grupperne af klasser defineres således:
— ulykker ogsyg dom (1 og2)
— bilforsikring(3, 7 og10; tallene vedrørende klasse 10, bortset fra
fragtførerens ansvar, præciseres senere)
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 29
▼B
— brand ogandre skader på ejendom (8 og9)
— luftfarts-, sø- ogtransportforsikring(4, 5, 6, 7, 11 og12)— almindeligansvarsforsikring(13)— kredit ogkaution (14 og15)— øvrige klasser (16, 17 og 18).
Hjemlandets kompetente myndigheder videregiver inden for en rimelig
frist og i samlet form disse oplysninger til de kompetente myndigheder ide berørte medlemsstater, der anmoder derom.
Artikel 45
1. Artikel 24 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at kræve, at
selskaber, der udøver virksomhed på deres område i henhold til reglerneom fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,på samme vilkår som de selskaber, der har fået en tilladelse der, skalvære medlem af og deltage i enhver ordning, der skal garantere desikrede eller de skadelidte tredjemænd betalingaf erstatning sydelser.
Artikel 46
1. Artikel 25 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Med forbehold af senere harmoniseringer alle forsikring saftaler
udelukkende pålagt de indirekte skatter og parafiskale afgifter, hvormedforsikringspræmierne er belastet i den medlemsstat, hvor risikoen beståri henhold til artikel 2, litra d), i direktiv 88/357/EØF, samt for Spaniensvedkommende de ekstragebyrer, der ved lov er fastsat til fordel for detspanske »Consorcio de Compensación de Seguros« til udførelse af detsopgaver i forbindelse med godtgørelse af tab på grund af usædvanligebegivenheder i denne medlemsstat.
Uanset artikel 2, litra d), første led, i direktiv 88/357/EØF, betragtes
indbo i en ejendom, der er beliggende på en medlemsstats område, medundtagelse af goder i erhvervsmæssig transit, ved anvendelsen afnærværende stykke som en risiko, der består i denne medlemsstat, selvom ejendommen ogdens indbo ikke er dækket af samme forsikring spo-lice.
Den lovgivning, der finder anvendelse på aftalen efter artikel 7 i
direktiv 88/357/EØF, har ingen indflydelse på den gældende skattemæs-sige ordning.
Med forbehold af senere harmoniseringanvender hver medlemsstat på
de selskaber, som dækker risici på dens område, de nationale bestem-melser vedrørende de foranstaltninger, der skal sikre opkrævning af deindirekte skatter og parafiskale afgifter, som skal erlægges i henhold tilførste afsnit.
AFSNIT V
OVERGANGSBESTEMMELSER
Artikel 47
Forbundsrepublikken Tyskland kan udskyde anvendelsen af artikel 54,
stk. 2, andet afsnit, første punktum, indtil den 1. januar 1996. I denneperiode finder bestemmelserne i nedenstående stykke anvendelse i den iartikel 54, stk. 2, omhandlede situation.
Når det tekniske beregningsgrundlag for præmierne er blevet meddelt
hjemlandets kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel54, stk. 2 andet afsnit, tredje punktum, fremsender disse myndighederstraks de pågældende oplysninger til myndighederne i den medlemsstat,hvor risikoen består, således at disse kan fremsætte deres bemærkningerhertil. Hvis hjemlandets myndigheder ikke tager hensyn til bemærknin-gerne, underretter de i deltajer og med angivelse af begrundelsen herformyndighederne i den medlemsstat, hvor risikoen består.
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 30
▼B
Artikel 48
Medlemsstaterne kan indrømme de forsikringsselskaber, der har hjem-
sted på deres område, og for hvilke værdien af de grunde og bygninger,som medgår til dækning af de forsikringsmæssige hensættelser, vedmeddelelsen af dette direktiv overstiger den i artikel 22, stk. 1, litra a),fastsatte procentsats, en frist til at efterkomme ovennævnte bestem-melse, der udløber senest den 31. december 1998.
Artikel 49
Kongeriget Danmark kan udskyde anvendelsen af dette direktiv på
lovpligtige arbejdsskadeforsikringer indtil den 1. januar 1999. I denneperiode finder den i artikel 12, stk. 2, i direktiv 88/357/EØF fastsatteundtagelse for arbejdsulykker fortsat anvendelse i Danmark.
Artikel 50
Spanien er indtil den 31. december 1996 ogGrækenland ogPortug al
indtil den 31. december 1998 omfattet af følgende overgangsordning foraftaler, der dækker risici, der udelukkende består i en af disse medlems-stater, ogsom ikke er defineret i artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EØF:
a) uanset artikel 8, stk. 3, i direktiv 73/239/EØF ogartikel 29 og39 i
nærværende direktiv kan de kompetente myndigheder i de pågæl-dende medlemsstater kræve at få meddelt de almindelige og speci-elle forsikringsbetingelser, inden disse bringes i anvendelse.
b) størrelsen af de forsikringsmæssige hensættelser i tilknytning til de
aftaler, der er omhandlet i denne artikel, fastsættes under tilsyn afden berørte medlemsstat efter regler, som den har fastsat, ellersåfremt sådanne regler ikke findes, efter praksis på dens område ioverensstemmelse med dette direktiv. Dækningen af disse hensæt-telser ved ækvivalente eller kongruente aktiver og lokaliseringen afdisse aktiver finder sted under tilsyn af denne medlemsstat efterdennes regler eller praksis, der vedtages i overensstemmelse meddette direktiv.
AFSNIT VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 51
Følgende tekniske tilpasninger, der skal foretages i direktiv 73/239/EØF
og 88/357/EØF samt i nærværende direktiv, vedtages efter fremgangs-måden i direktiv 91/675/EØF:
— udvidelse af artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 73/239/EØF til også
at omfatte andre retlige former
— ændringer af listen i bilaget til direktiv 73/239/EØF; tilpasning af
listens terminologi, for derved at tage hensyn til udviklingen påforsikringsmarkederne
— præciseringaf de i artikel 16, stk. 1, i direktiv 73/239/EØF opreg -
nede komponenter, der indgår i solvensmargenen, for derved at tagehensyn til udviklingen af nye finansielle instrumenter
— ændringaf størrelsen af den i artikel 17, stk. 2, i direktiv 73/
239/EØF omhandlede minimumsgarantifond for derved at tagehensyn til den økonomiske ogfinansielle udvikling
— ændringaf den liste over aktiver, der kan medg å til dækningaf
forsikringsmæssige hensættelser, som er fastlagt i artikel 21 inærværende direktiv, og af de regler for risikospredning, som erfastsat i artikel 22 i nærværende direktiv, for derved at tage hensyntil udviklingen af nye finansielle instrumenter
— ændring af lempelserne i kongruensreglerne i bilag 1 til direktiv
88/357/EØF, for derved at tage hensyn til udviklingen af nye instru-menter til dækningaf valutakursrisici eller til fremskridtene henimod Den Økonomiske ogMonetære Union
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 31
▼B
— præciseringaf definitionerne med henblik på at sikre en ensartet
anvendelse af direktiv 73/239/EØF og88/357/EØF samt nærvæ-rende direktiv i hele Fællesskabet.
Artikel 52
1. Filialer, der inden ikrafttrædelsen af gennemførelsesbestemmel-
serne til nærværende direktiv har påbegyndt deres virksomhed efter de iværtslandet gældende bestemmelser, anses for at have fulgt fremgangs-måden i artikel 10, stk. 1 til 5, i direktiv 73/239/EØF. Fra nævnteikrafttrædelsesdato er de omfattet af artikel 15, 19, 20 og22 i direktiv73/239/EØF samt artikel 40 i nærværende direktiv.
2. Artikel 34 og35 berører ikke de velerhvervede rettig heder, som
tilkommer et forsikringsselskab, der inden ikrafttrædelsen af gennem-førelsesbestemmelserne til nærværende direktiv har udøvet virksomhedi henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
Artikel 53
I direktiv 73/239/EØF indsættes følgende artikel:
»Artikel 28a
1. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på densområde ogomhandlet i dette afsnit, overdrag er hele eller en del afderes forsikringsbestand til et overtagende selskab, der er etableret isamme medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i dennemedlemsstat eller i givet fald i den i artikel 26 omhandledemedlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsentaget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.2. Hvermedlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fastsatte betin-gelser, at agenturer og filialer, der er etableret på dens område ogomhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres forsik-ringsbestand til et forsikringsselskab med hjemsted i en andenmedlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlemsstatbekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i betragt-ning, har den fornødne solvensmargen.3. Såfremt en medlemsstatpå de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser tillader, atag enturer ogfilialer, der er etableret på dens områder ogomhandleti dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestandtil et agentur eller en filial, som er omhandlet i dette afsnit ogetableret på en anden medlemsstats område, skal den sikre sig, at dekompetente myndigheder i det overtagne selskabs hjemland eller igivet fald i den i artikel 26 omhandlede medlemsstat bekræfter, atdet overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning, har denfornødne solvensmargen, samt at en sådan overdragelse er muligefter loven i det overtagende selskabs hjemland, og at sidstnævnte erindforstået med overdragelsen.4. Den medlemsstat, hvor detoverdragende agentur eller den overdragende filial er beliggende,giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævnte tilfælde tilladelse til overdragelsen,efter at have modtaget godkendelse fra de kompetente myndighederi den medlemsstat, hvor risikoen består, såfremt denne ikke er denmedlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den overdragendefilial er beliggende.5. De kompetente myndigheder i de hørtemedlemsstater meddeler de kompetente myndigheder i det overdra-gende forsikringsselskabs hjemland deres udtalelse eller deressamtykke senest tre måneder efter anmodningens modtagelse; har dehørte myndigheder ikke svaret ved udløbet af denne frist, betragtesdette som en positiv udtalelse eller et stiltiende samtykke.6. Enoverdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i denmedlemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som foreskrevet iden nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøresgældende over for de berørte forsikringstagere, de forsikrede ogenhver anden person, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft afde overdragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fast-
sætte, at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftaleninden for en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.«
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 32
▼B
Artikel 54
1. Uanset om andet måtte være fastsat, kan en medlemsstat, hvor
aftaler til dækningaf de risici, der er nævnt i forsikring sklasse 2 i punktA i bilaget til direktiv 73/239/EØF, delvist eller fuldstændigt kanerstatte den sygesikring, der er indbygget i den lovpligtige socialesikringsordning, kræve, at aftalen er i overensstemmelse med de speci-fikke retsforskrifter til beskyttelse af almene hensyn i forbindelse medden pågældende type forsikring, som medlemsstaten har fastsat, og at dealmindelige og specielle betingelser, der er forbundet med denne forsik-ring, meddeles medlemsstatens kompetente myndigheder, før deanvendes.
2. Medlemsstaterne kan kræve, at sygeforsikring i henhold til stk. 1
teknisk set skal fungere på lignende måde som livsforsikring, når
— de betalte præmier beregnes på grundlag af sygelighedstavler og
andre relevante statistiske oplysninger, som gælder for denmedlemsstat, hvor risikoen består, efter de matematiske metoder, deranvendes i forsikring
— der oprettes en alderdomsreserve— forsikringsselskabet kun kan opsige aftalen inden for et bestemt
tidsrum, som fastsættes af den medlemsstat, hvor risikoen består
— aftalen åbner mulighed for at hæve præmierne eller nedsætte ydel-
serne selv for bestående aftaler
— aftalen åbner mulighed for, at forsikringstageren kan ændre sin
bestående aftale til en ny aftale i henhold til stk. 1, der tilbydes afdet samme forsikringsselskab eller den samme filial, idet der tageshensyn til hans erhvervede rettigheder. Der skal især tages hensyn tilalderdomsreserven, og der kan kun kræves ny lægeundersøgelse vedøget dækning.
I så fald skal medlemsstatens myndigheder offentliggøre de i første
afsnit omhandlede sygelighedstavler og andre relevante statistiskeoplysninger og sende dem til hjemlandets myndigheder. Præmierne skalud fra rimelige aktuarmæssige antagelser være tilstrækkelige til, atselskaberne kan opfylde alle deres forpligtelser vedrørende alle aspekteraf deres finansielle situation. Hjemlandet kræver, at det tekniskegrundlag for beregningen af præmierne meddeles dens kompetentemyndigheder, inden produktet tages i brug. Dette stykke gælder også,når bestående aftaler ændres.
Artikel 55
Medlemsstaterne kan kræve af alle forsikringsselskaber, der på deres
område for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadeforsikringer, at deoverholder de specifikke bestemmelser for denne form for forsikringide nationale lovgivninger, bortset fra bestemmelserne om finansielttilsyn, som udelukkende henhører under hjemlandets kompetence.
Artikel 56
Medlemsstaterne påser, at alle afgørelser, der træffes over for et forsik-
ringsselskab i henhold til de love og administrative bestemmelser, dervedtages i henhold til nærværende direktiv, kan gøres til genstand fordomstolsprøvelse.
Artikel 57
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 31. december 1993 de love
ogadministrative bestemmelser, der er nødvendig e for at efterkommedette direktiv, ogsætter dem i kraft senest den 1. juli 1994. De under-etter straks Kommissionen herom.
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestem-
melser, skal de indeholde en henvisningtil dette direktiv, eller de skalved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmereregler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
1992L0049 — DA — 07.08.1995 — 001.001 — 33
▼B
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigstenationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.
Artikel 58
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.