1994L0062 — DA — 05.04.2005 — 003.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

Ændret ved:

▼B

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDETS DIREKTIV 94/62/EF

af 20. december 1994

om emballage og emballageaffald

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 100 A,

under henvisning til forslag fra Kommissionen ( 1 ),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ( 2 ),

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B ( 3 ), og

ud fra følgende betragtninger:

Det er nødvendigt at harmonisere medlemsstaternes foranstaltninger i forbindelse med håndtering af emballage og emballageaffald, for på den ene side at forebygge og mindske miljøbelastningen, og derved sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau, og for at garantere det indre markeds funktion og undgå handelshindringer og forvridning og begrænsning af konkurrencen i Fællesskabet;

den bedste måde at undgå emballageaffald på er at reducere den samlede mængde emballage;

det er som et generelt princip i forhold til direktivets mål vigtigt at påse, at foranstaltninger, som en medlemsstat træffer for at beskytte miljøet, ikke forringer andre medlemsstaters mulighed for at opfylde direktivets mål;

reduktionen af affaldsmængden er en nødvendig forudsætning for den bæredygtige vækst, som udtrykkelig omtales i traktaten om Den Europæiske Union;

Fællesskabets politik skal omfatte alle former for emballage på markedet og alle former for emballageaffald; Rådets direktiv 85/339/EØF af 27. juni 1985 om emballager til flydende levnedsmidler ( 4 ) bør derfor ophæves;

emballage har en grundlæggende samfundsmæssig og økonomisk funktion, og foranstaltningerne i dette direktiv må derfor ikke indskrænke andre relevante krav i lovgivningen til kvaliteten og transporten af emballage eller emballerede produkter;

i overensstemmelse med Fællesskabets strategi for håndtering af affald som udformet i Rådets resolution af 7. maj 1990 om affaldspolitik ( 5 ) og i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald ( 6 ) skal håndteringen af emballage og emballageaffald først og fremmest tage sigte på, at produktion af emballageaffald forebygges, og dernæst, at emballage skal kunne genbruges og emballageaffald genvindes eller på anden måde genanvendes, således at omfanget af den endelige bortskaffelse kan nedbringes;

indtil der foreligger videnskabelige og teknologiske resultater vedrørende genanvendelsesprocesser, betragtes genbrug og genindvinding som de foretrukne processer med hensyn til miljøbelastning; dette indebærer, at medlemsstaterne skal indføre ordninger, der sikrer returnering af brugt emballage og/eller emballageaffald; der bør hurtigst muligt fuldføres livscyklusanalyser med henblik på at begrunde en klar prioriteringsrækkefølge mellem genbrugsemballage, genvindelig og genanvendelig emballage;

hensigtsmæssige foranstaltninger skal tages i brug for at forebygge produktion af emballageaffald, herunder initiativer i medlemsstaterne i overensstemmelse med målsætningerne i dette direktiv;

medlemsstaterne kan i overensstemmelse med traktaten fremme genbrugssystemer for emballage, der kan genbruges på en for miljøet fornuftig måde, idet denne metode kan bidrage til at beskytte miljøet;

fra en miljømæssig betragtning må genvinding udgøre et væsentligt led i genanvendelsen med det primære sigte at nedbringe forbruget af energi og basisråvarer samt begrænse den endelige bortskaffelse af affald;

energigenvinding er et effektivt middel til genanvendelse af emballageaffald;

de mål, som medlemsstaterne fastsætter for genanvendelse og genvinding af emballageaffald, bør ligge inden for visse intervaller, således at de forskellige forhold i medlemsstaterne kan tages i betragtning, og det kan undgås, at der skabes hindringer for handelen, og at der opstår konkurrenceforvridning;

hvis der skal opnås resultater på mellemlang sigt, og hvis erhvervsdrivende, forbrugere og offentlige myndigheder skal kunne gøre sig det nødvendige langsigtede perspektiv klart, bør der fastsættes en frist på mellemlang sigt til opfyldelsen af ovennævnte mål og en frist på lang sigt for de mål, som bør fastsættes på et senere stadium med henblik på at udbygge disse mål væsentligt;

Europa-Parlamentet og Rådet bør på grundlag af rapporter fra Kommissionen vurdere den praktiske erfaring, medlemsstaterne har høstet i forbindelse med de nævnte måls gennemførelse og resultaterne fra forskning og evalueringsteknikker, som f. eks. økobalancer;

medlemsstater, der har udarbejdet eller vil udarbejde programmer, som går videre end disse mål, bør ud fra et hensyn til et højt niveau af miljøbeskyttelse kunne forfølge sådanne mål på betingelse af, at disse foranstaltninger ikke griber forstyrrende ind i det indre marked og ikke hindrer andre medlemsstater i at overholde direktivet; Kommissionen bør godkende disse foranstaltninger på grundlag af en passende undersøgelse;

visse medlemsstater kan på grund af deres særlige forhold få tilladelse til at fastsætte lavere mål på betingelse af, at de når et mindstemål for genanvendelse inden for den normale frist og de generelle mål inden for en længere frist;

håndteringen af emballage og emballageaffald gør det nødvendigt, at der i medlemsstaterne indføres retur-, indsamlings- og genanvendelsessystemer: sådanne systemer skal være åbne for deltagelse af alle interesserede kredse og skal være udformet på en sådan måde, at der i overensstemmelse med traktaten undgås forskelsbehandling af importerede produkter samt handelshindringer og konkurrenceforvridning og sikres den størst mulige returnering af emballage og emballageaffald;

spørgsmålet om mærkning af emballage på fællesskabsplan skal undersøges nærmere, men bør afgøres af Fællesskabet i nær fremtid;

for at formindske emballagens og emballageaffaldets miljøbelastning mest muligt og for at undgå handelshindringer og konkurrenceforvridning er det også nødvendigt at definere de væsentlige krav til sammensætningen af og egenskaberne ved genbrugsemballage og genanvendelig, herunder genvindelig, emballage;

indholdet af skadelige metaller og andre stoffer i emballage skal begrænses af hensyn til deres miljøbelastning (særlig af hensyn til stoffernes formodede tilstedeværelse i emissionerne eller asken, når emballagen forbrændes, eller i perkolatet, når emballagen deponeres); som et første skridt til at mindske emballageaffalds toksicitet bør det hindres, at der bruges skadelige tungmetaller i emballage eller kontrolleres, at der ikke sker migration af sådanne elementer i miljøet; dog skal Kommissionen efter en udvalgsprocedure kunne fastsætte passende undtagelser i særlige tilfælde;

sortering af affald ved kilden er afgørende for opnåelse af et højt genvindingsniveau og for at hindre sundheds- og sikkerhedsproblemer for de personer, som skal indsamle og bearbejde emballageaffaldet;

krav til emballagefremstilling bør ikke finde anvendelse på emballage anvendt til et bestemt produkt forud for datoen for dette direktivs vedtagelse; der er tillige behov for en overgangsperiode for markedsføring af emballage;

gennemførelsen af bestemmelsen om, at emballage, som markedsføres, skal opfylde alle væsentlige krav, bør ske under hensyn til, at den kompetente standardiseringsmyndighed er ved at opstille europæiske standarder; dog bør bestemmelserne om godtgørelse af de nationale standarders overensstemmelse gælde straks;

udarbejdelsen af europæiske standarder i forbindelse med de væsentlige krav og andre tilknyttede spørgsmål skal fremmes;

de i dette direktiv omhandlede foranstaltninger forudsætter, at der udvikles genanvendelses- og genvindingskapacitet samt afsætningsmuligheder for genvundet emballagemateriale;

indarbejdelse af genvundet materiale i emballage må ikke være i strid med relevante bestemmelser om hygiejne, sundhed og forbrugersikkerhed;

der er behov for information på fællesskabsplan om mængden af emballage og emballageaffald for at bidrage til at gøre det muligt at kontrollere, at dette direktivs mål gennemføres;

det er væsentligt, at alle, der tager del i fremstillingen, brugen, importen og distributionen af emballage og emballerede produkter i højere grad gør sig klart, i hvilket omfang emballage bliver til affald, og at de i henhold til princippet om, at forureneren betaler, påtager sig ansvar for sådant affald; udformningen og gennemførelsen af de i dette direktiv omhandlede foranstaltninger vil i givet fald indebære og forudsætte et nært samarbejde mellem alle parter som led i et fælles ansvar;

forbrugerne spiller en afgørende rolle i håndteringen af emballage og emballageaffald, og forbrugeroplysningen bør derfor tage sigte på at tilpasse forbrugernes adfærd og holdning;

medtagelsen i de planer for håndtering af affald, der kræves i henhold til direktiv 75/442/EØF, af et særligt kapitel om emballage- og emballageaffaldshåndtering vil bidrage til, at dette direktiv kan blive gennemført effektivt;

for lettere at nå de i dette direktiv fastsatte mål kan det være nødvendigt, at Fællesskabet og medlemsstaterne anvender økonomiske instrumenter i overensstemmelse med traktatens bestemmelser for at undgå nye former for protektionisme;

uanset direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter ( 7 ) bør medlemsstaterne anmelde udkastene til de foranstaltninger, de agter at vedtage, til Kommissionen, således at den kan fastslå, om de er i overensstemmelse med direktivet;

tilpasningen til den videnskabelige og tekniske udvikling af identifikationssystemet for emballage og af skemaerne med oplysninger fra databaserne varetages af Kommissionen efter en udvalgsprocedure;

der skal være mulighed for at træffe særlige foranstaltninger for at afhjælpe de vanskeligheder, der måtte opstå med hensyn til gennemførelsen af nærværende direktiv, om fornødent efter den samme udvalgsprocedure —

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: