02017O0009 — DA — 31.03.2022 — 001.001

Denne tekst tjener udelukkende som dokumentationsværktøj og har ingen retsvirkning. EU's institutioner påtager sig intet ansvar for dens indhold. De autentiske udgaver af de relevante retsakter, inklusive deres betragtninger, er offentliggjort i den Europæiske Unions Tidende og kan findes i EUR-Lex. Disse officielle tekster er tilgængelige direkte via linkene i dette dokument

Ændret ved:









▼B

DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS RETNINGSLINJE (EU) 2017/697

af 4. april 2017

om kompetente nationale myndigheders udøvelse af de valgmuligheder og skøn, der gives i henhold til EU-retten, for så vidt angår mindre signifikante institutter (ECB/2017/9)







KAPITEL I

GENERELLE BESTEMMELSER

Artikel 1

Genstand og anvendelsesområde

I denne retningslinje fastsættes visse af de valgmuligheder og skøn af generel anvendelse, som er overdraget til de kompetente myndigheder i henhold til EU-lovgivningen, hvis udøvelse af de kompetente nationale myndigheder for så vidt angår de mindre signifikante institutter skal være fuldt ud i overensstemmelse med ECB's udøvelse af de pågældende valgmuligheder og skøn i forordning (EU) 2016/445 (ECB/2016/4).

Artikel 2

Definitioner

I denne retningslinje finder definitionerne i artikel 4 i forordning (EU) nr. 575/2013, artikel 2 i forordning (EU) nr. 1024/2013, artikel 2 i forordning (EU) nr. 468/2014 (ECB/2014/17) og artikel 3 i delegeret forordning (EU) 2015/61 anvendelse.







KAPITEL II

UDØVELSEN AF VALGMULIGHEDER OG SKØN FOR SÅ VIDT ANGÅR MINDRE SIGNIFIKANTE INSTITUTTER, SOM KRÆVER FULD OVERENSSTEMMELSE MED DEN LOVGIVNING, DER FINDER ANVENDELSE FOR SIGNIFIKANTE INSTITUTTER







AFSNIT I

Kapitalgrundlag

Artikel 3

Artikel 89, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013: Risikovægtning og forbud mod kvalificerende kapitalandele uden for finanssektoren

Uden at berøre artikel 90 i forordning (EU) nr. 575/2013 og med det formål at beregne kapitalkravet i henhold til tredje del i forordning (EU) nr. 575/2013 påbyder de kompetente nationale myndigheder de mindre signifikante institutter at anvende en risikovægt på 1 250 % på det største af følgende:

a) beløbet for kvalificerende kapitalandele i virksomheder som omhandlet i artikel 89, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, som udgør over 15 % af instituttets justerede kapitalgrundlag, og

b) beløbet for kvalificerende kapitalandele i virksomheder som omhandlet i artikel 89, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, som udgør over 60 % af instituttets justerede kapitalgrundlag.







AFSNIT II

Kapitalkrav

Artikel 4

Artikel 178, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013: Låntageres misligholdelse

De kompetente nationale myndigheder påbyder de mindre signifikante institutter at anvende princippet om »mere end 90 dage i restance« på de kategorier af eksponeringer, som fremgår af artikel 178, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013.

▼M1 —————

▼B







AFSNIT III

Store eksponeringer

▼M1

Artikel 6

Artikel 400, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: Undtagelser

De kompetente nationale myndigheder skal udøve valgmuligheden under hensyn til undtagelserne i artikel 400, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår mindre signifikante institutter i overensstemmelse med denne artikel og bilagene.

a) Eksponeringerne, som er anført i artikel 400, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013, er fritaget fra anvendelsen af forordningens artikel 395, stk. 1, for 80 % af den nominelle værdi af de dækkede obligationer, såfremt betingelserne i forordningens artikel 400, stk. 3, er opfyldt.

b) Eksponeringerne, som er anført i artikel 400, stk. 2, litra b, i forordning (EU) nr. 575/2013, er fritaget fra anvendelsen af forordningens artikel 395, stk. 1, for 80 % af eksponeringsværdien, såfremt betingelserne i forordningens artikel 400, stk. 3, er opfyldt.

c) Eksponeringerne, som er anført i artikel 400, stk. 2, litra c), i forordning (EU) nr. 575/2013, og som et kreditinstitut har indgået mod de deri anførte virksomheder, er, såfremt de pågældende virksomheder er etableret i Unionen, fritaget fra anvendelsen af forordningens artikel 395, stk. 1, såfremt betingelserne i forordningens artikel 400, stk. 3, som yderligere specificeret i bilag I til retningslinjen, er opfyldt, og såfremt disse virksomheder er omfattet af det samme tilsyn på et konsolideret grundlag i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 575/2013, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF ( 1 )), eller tilsvarende standarder i et tredjeland, som yderligere specificeret i bilag I til retningslinjen.

d) Eksponeringerne, som er anført i artikel 400, stk. 2, litra d, i forordning (EU) nr. 575/2013, er fritaget fra anvendelsen af forordningens artikel 395, stk. 1, såfremt de betingelser, der fremgår af forordningens artikel 400, stk. 3, som yderligere specificeret i bilag II til retningslinjen, er opfyldt.

e) Eksponeringerne, som er anført i artikel 400, stk. 2, litra e)-l), i forordning (EU) nr. 575/2013, er fuldt ud fritaget, eller for så vidt angår artikel 400, stk. 2, litra i), fritaget op til det højest tilladte beløb, fra anvendelsen af forordningens artikel 395, stk. 1, såfremt betingelserne i forordningens artikel 400, stk. 3, er opfyldt.

f) De kompetente nationale myndigheder påbyder de mindre signifikante institutter at vurdere, hvorvidt betingelserne, som er fastsat i artikel 400, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013 og i det relevante bilag til denne retningslinje, som finder anvendelse på den specifikke eksponering, er opfyldt. En kompetent national myndighed kan til enhver tid kontrollere denne vurdering og i den forbindelse kræve, at kreditinstitutterne fremlægger den dokumentation, hvortil der henvises i det pågældende bilag.

g) Denne artikel gælder kun for de medlemsstater, som ikke har gjort brug af valgmuligheden i henhold til artikel 493, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013 om helt eller delvis at fritage en specifik eksponering.

▼B







AFSNIT IV

Likviditet

▼M1 —————

▼M1

Artikel 7a

Artikel 12, stk. 1, litra c), nr. i) i delegeret forordning (EU) 2015/61: Likviditetsdækningsgrad — identifikation af medlemsstaternes eller tredjelandes større aktieindekser

De kompetente nationale myndigheder skal anse følgende indekser som større aktieindekser med henblik på at fastlægge omfanget af aktier, der kan anses som aktiver på niveau 2B i henhold til artikel 12, stk. 1, litra c), i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/61 ( 2 ):

i) de indekser, der fremgår af bilag I til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/1646 ( 3 )

ii) et større aktieindeks, der ikke er omfattet af nr. i), i en medlemsstat eller i et tredjeland, der af den kompetente myndighed i den relevante medlemsstat eller den relevante offentlige myndighed i tredjelandet er identificeret som sådan

iii) et større aktieindeks, der ikke er omfattet af nr. i) eller ii), og som omfatter førende selskaber i den relevante jurisdiktion.

Artikel 7b

Artikel 12, stk. 3, i delegeret forordning (EU) 2015/61: Likviditetsdækningskrav — aktiver på niveau 2B

1. De kompetente nationale myndigheder skal tillade kreditinstitutter, som i henhold til deres vedtægter ikke må besidde rentebærende aktiver af religiøse hensyn, at indregne erhvervsobligationer som aktiver på niveau 2B i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i artikel 12, stk. 1, litra b), i delegeret forordning (EU) 2015/61.

2. De kompetente nationale myndigheder kan regelmæssigt revidere det i stk. 1 fastsatte krav og indrømme en undtagelse fra artikel 12, stk. 1, litra b), nr. ii) og iii), i delegeret forordning (EU) 2015/61, såfremt betingelserne, der er fastsat i den delegerede forordnings artikel 12, stk. 3, er opfyldt.

Artikel 7c

Artikel 428p, stk. 10, i forordning (EU) nr. 575/2013: NSFR — påkrævede faktorer for krævet stabil finansiering for ikke-balanceførte eksponeringer

Med mindre de kompetente nationale myndigheder fastsætter forskellige påkrævede faktorer for stabil finansiering, skal de kompetente nationale myndigheder kræve, at de mindre signifikante institutter for ikke-balanceførte eksponeringer, der er omfattet af artikel 428p, stk. 10, i forordning (EU) nr. 575/2013, på ikke-balanceførte eksponeringer, der ikke er omhandlet i sjette del, kapitel 4, afsnit IV, i forordning (EU) nr. 575/2013, anvender påkrævede faktorer for stabil finansiering, som svarer til de udgående pengestrømssatser, som de anvender på relaterede produkter og tjenesteydelser i forbindelse med artikel 23 i delegeret forordning (EU) 2015/61 i likviditetsdækningskravet.

Artikel 7d

Artikel 428q, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: NSFR — fastsættelse af behæftelsens løbetid for aktiver, der er blevet adskilt

Hvis aktiver er blevet adskilt i overensstemmelse med artikel 11, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 ( 4 ) og institutterne ikke frit kan disponere over de pågældende aktiver, skal de kompetente nationale myndigheder kræve, at de mindre signifikante institutter anser sådanne aktiver for at være behæftede i en periode svarende til løbetiden af passiverne over for de institutters kunder, som kravet om adskillelse vedrører.

Artikel 7e

Artikel 428aq, stk. 10, i forordning (EU) nr. 575/2013: NSFR — påkrævede faktorer for krævet stabil finansiering for ikke-balanceførte eksponeringer

De kompetente nationale myndigheder skal kræve, at de mindre signifikante institutter, som har fået tilladelse til at anvende det forenklede krav til stabil nettofinansiering, der er omhandlet i kapitel 5, sjette del, afsnit IV, i forordning (EU) nr. 575/2013, følger den metode, der er fastsat i artikel 7c.

Artikel 7f

Artikel 428ar, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013: NSFR — fastsættelse af behæftelsens løbetid for aktiver, der er blevet adskilt

De kompetente nationale myndigheder skal kræve, at de mindre signifikante institutter, som har fået tilladelse til at beregne det forenklede krav om net stable funding ratio, der er omhandlet i kapitel 5, sjette del, afsnit IV, i forordning (EU) nr. 575/2013, følger den metode, der er fastsat i artikel 7d.

▼B







AFSNIT V

Overgangsbestemmelser i henhold til forordning (EU) nr. 575/2013

▼M1 —————

▼B

Artikel 9

Artikel 478, stk. 3, litra a) og b), i forordning (EU) nr. 575/2013: Procenter for fradrag i egentlige kernekapitalposter af betydelige investeringer i enheder i den finansielle sektor og udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet

Kompetente nationale myndigheder skal udøve valgmuligheden under hensyn til procenter for fradrag i egentlige kernekapitalposter af betydelige investeringer i enheder i den finansielle sektor og udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, som omhandlet i artikel 478, stk. 3, litra a) og b), i forordning (EU) nr. 575/2013 på følgende måde:

a) Ved anvendelse af artikel 478, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, er den relevante procentdel med henblik på anvendelse af forordningens artikel 469, stk. 1, litra a) og c), 100 % fra den 1. januar 2018.

b) Ved anvendelse af artikel 478, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013 er den relevante procentdel 100 % fra den 1. januar 2018.

c) Som undtagelse til litra b) er den relevante procentdel i henhold til artikel 478, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, såfremt national lovgivning foreskriver en 10-årig udfasningsperiode: i) 80 % i perioden fra den 1. januar 2018 til den 31. december 2018 og ii) 100 % fra den 1. januar 2019.

d) De kompetente nationale myndigheder anvender ikke litra b) og c) på mindre signifikante institutter, som på dagen for denne retningslinjes ikrafttrædelse er omfattet af omstruktureringsplaner, der er godkendt af Kommissionen.

e) Hvis et kreditinstitut, som er omfattet af anvendelsesområdet for litra d), erhverves af eller fusionerer med et andet kreditinstitut, mens omstruktureringsplanen er ved at blive gennemført, uden at den tilsynsmæssige behandling af udskudte skatteaktiver ændrer sig, anvender de kompetente nationale myndigheder undtagelsen i litra d) på det erhvervende kreditinstitut, det nye kreditinstitut, som er resultatet af fusionen, eller det kreditinstitut, som overtager det oprindelige kreditinstitut, i samme udstrækning, som den fandt anvendelse på det erhvervede, fusionerede eller overtagne kreditinstitut.

f) Skulle der opstå uventet store konsekvenser af de fradrag, som fremgår af litra b) og c), og som den kompetente nationale myndighed anser for at være væsentlige, gives de mindre signifikante institutter tilladelse til ikke at anvende litra b) eller c).

g) Hvor litra b) og c) ikke finder anvendelse, påbyder de kompetente nationale myndigheder de mindre signifikante institutter at anvende nationale lovbestemmelser.

Denne artikel berører ikke national lovgivning, som allerede eksisterer før datoen for denne retningslinjes ikrafttrædelse, såfremt den pågældende lovgivning fastsætter højere procentdele end de i litra a) til c) specificerede.







KAPITEL III

AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 10

Virkning og gennemførelse

1. Denne retningslinje får virkning på dagen efter dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.

2. De kompetente nationale myndigheder skal opfylde denne retningslinje fra den 1. januar 2018, undtagen artikel 7, som de skal opfylde fra den 1. januar 2019.

Artikel 11

Adressater

Denne retningslinje er rettet til de kompetente nationale myndigheder i de deltagende medlemsstater.

▼M1









BILAG I

Betingelser for fastsættelse af undtagelser fra grænsen for store eksponeringer i overensstemmelse med artikel 400, stk. 2, litra c), i forordning (EU) nr. 575/2013 og artikel 6, litra c), i denne retningslinje

1. Dette bilag finder anvendelse på undtagelser fra grænsen for store eksponeringer i henhold til artikel 6, litra c), i denne retningslinje. Ved anvendelse af artikel 6, litra c), anses de tredjelande, som er opført i bilag I til Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2014/908/EU ( 5 ), for at være ligestillet.

2. Kompetente nationale myndigheder påbyder de mindre signifikante institutter at tage hensyn til følgende kriterier ved vurderingen af, hvorvidt en eksponering, som omhandlet i artikel 400, stk. 2, litra c), i forordning (EU) nr. 575/2013, opfylder betingelserne for en undtagelse fra grænsen for store eksponeringer i overensstemmelse med artikel 400, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013.

a) For at vurdere, hvorvidt eksponeringens særlige karakter, modparten eller forbindelsen mellem kreditinstituttet og modparten fjerner eller reducerer risikoen ved eksponeringen, som omhandlet i artikel 400, stk. 3, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal mindre signifikante kreditinstitutter lægge til grund, hvorvidt: i) Betingelserne i artikel 113, stk. 6, litra b), c) og e), i forordning (EU) nr. 575/2013 er opfyldt, og navnlig, hvorvidt modparten er omfattet af de samme procedurer for risikoevaluering, -måling og -kontrol som kreditinstituttet, og hvorvidt IT-systemerne er integrerede eller som minimum fuldt ud kompatible. Endvidere skal de lægge til grund, hvorvidt der foreligger nogen aktuelle eller forventede væsentlige praktiske eller retlige hindringer for modpartens rettidige tilbagebetaling af eksponeringen til kreditinstituttet, bortset fra i tilfælde af genopretning eller afvikling, når restriktionerne, som er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU ( 6 ), skal gennemføres. ii) De koncerninterne eksponeringer er begrundet i koncernens finansieringsstruktur og strategi. iii) Processen til godkendelse af en eksponering mod en koncernintern modpart samt overvågnings- og kontrolprocessen for sådanne eksponeringer, på såvel individuelt som konsolideret niveau, hvor det er relevant, svarer til dem, der anvendes ved udlån til tredjepart. iv) Kreditinstituttets risikoforvaltningsprocedurer, IT-system og interne rapportering gør det muligt kontinuerligt at kontrollere og sikre, at store eksponeringer mod koncernvirksomheder tilpasses til instituttets risikostrategi på niveauet for den retlige enhed og, hvor det er relevant, på konsolideret niveau.

b) For at vurdere, om en eventuel resterende koncentrationsrisiko kan imødegås med andre lige så effektive midler, såsom de ordninger, processer og mekanismer, der er fastsat i artikel 81 i direktiv 2013/36/EU, som omhandlet i artikel 400, stk. 3, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal mindre signifikante kreditinstitutter tage højde for, hvorvidt: i) Kreditinstituttet har robuste processer, procedurer og kontrolmekanismer på individuelt niveau og, hvor det er relevant, på konsolideret niveau, til sikring af, at anvendelse af undtagelsen ikke medfører en koncentrationsrisiko, der ligger uden for instituttets risikostrategi og strider mod principperne om en forsvarlig intern likviditetsstyring i koncernen. ii) Kreditinstituttet som led i sin overordnede ramme for risikovurdering har foretaget en formel vurdering af den koncentrationsrisiko, der opstår som følge af koncerninterne eksponeringer. iii) Kreditinstituttet har en ramme for risikokontrol på individuelt niveau og, hvor det er relevant, på konsolideret niveau, som på passende måde overvåger de foreslåede eksponeringer. iv) Den opståede koncentrationsrisiko er blevet eller vil blive klart defineret i kreditinstituttets interne kapitalkravsvurderingsprocedure (ICAAP), og at den vil blive forvaltet aktivt. Ordningerne, processerne og mekanismerne til forvaltning af koncentrationsrisikoen vil blive vurderet under tilsynskontrol- og evalueringsprocessen. v) Der er dokumentation for, at forvaltningen af koncentrationsrisikoen er i overensstemmelse med koncernens genopretningsplan.

3. I forbindelse med vurderingen af, hvorvidt betingelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, kan de kompetente nationale myndigheder anmode de mindre signifikante institutter om at fremsende følgende dokumentation:

a) En skrivelse undertegnet af kreditinstituttets juridiske repræsentant, som er godkendt af ledelsesorganet, hvoraf det fremgår, at kreditinstituttet opfylder alle de betingelser for undtagelse, som er fastsat i artikel 400, stk. 2, litra c), og artikel 400, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013.

b) En juridisk udtalelse, udstedt af en ekstern uafhængig tredjepart eller af en intern juridisk afdeling og godkendt af ledelsesorganet, som dokumenterer, at der ingen hindringer er som følge af gældende lovbestemmelser, herunder skattelovgivning, eller bindende aftaler for, at en modpart vil kunne tilbagebetale eksponeringer til kreditinstituttet i rette tid.

c) En erklæring undertegnet af den juridiske repræsentant og godkendt af ledelsesorganet, hvoraf det fremgår, at: i) der ingen praktiske hindringer er for en modparts rettidige tilbagebetaling af eksponeringer til kreditinstituttet ii) de koncerninterne eksponeringer er begrundet i koncernens finansieringsstruktur og strategi iii) processen til godkendelse af en eksponering mod en koncernintern modpart samt overvågnings- og kontrolprocessen for sådanne eksponeringer, på såvel niveau for den retlige enhed som konsolideret niveau, svarer til den, der anvendes ved udlån til tredjepart iv) der er blevet taget højde for koncentrationsrisikoen, som opstår fra koncerninterne eksponeringer, som led i kreditinstituttets overordnede ramme for risikovurdering.

d) Dokumentation undertegnet af den juridiske repræsentant og godkendt af ledelsesorganet, hvoraf det fremgår, at kreditinstituttets procedurer for risikoevaluering, -måling og -kontrol er de samme som modpartens, og at kreditinstituttets risikoforvaltningsprocedurer, IT-system og interne rapportering gør det muligt for ledelsesorganet kontinuerligt at overvåge niveauet for den store eksponering og dens forenelighed med kreditinstituttets risikostrategi på niveau for den retlige enhed og, hvor det er relevant, konsolideret niveau, og med principperne om forsvarlig intern likviditetsstyring i koncernen.

e) Dokumentation, hvoraf det fremgår, at kreditinstituttets interne kapitalkravsvurderingsprocedure klart identificerer den koncentrationsrisiko, der opstår som følge af de store koncerninterne eksponeringer, og at denne risiko forvaltes aktivt.

f) Dokumentation, hvoraf det fremgår, at forvaltningen af koncentrationsrisikoen er i overensstemmelse med koncernens genopretningsplan.

▼M1









BILAG II

Betingelser for fastsættelse af undtagelser fra grænsen for store eksponeringer i overensstemmelse med artikel 400, stk. 2, litra d), i forordning (EU) nr. 575/2013 og artikel 6, litra d), i denne retningslinje

1. De kompetente nationale myndigheder påbyder de mindre signifikante institutter at lægge følgende kriterier til grund ved vurderingen af, hvorvidt en eksponering, som omhandlet i artikel 400, stk. 2, litra d), i forordning (EU) nr. 575/2013, opfylder betingelserne for en undtagelse fra grænsen for store eksponeringer i overensstemmelse med artikel 400, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013.

a) Med henblik på at vurdere, om eksponeringens særlige karakter, det regionale eller centrale organ eller forbindelsen mellem kreditinstituttet og det regionale eller centrale organ fjerner eller reducerer risikoen ved eksponeringen, som omhandlet i artikel 400, stk. 3, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal mindre signifikante institutter tage hensyn til, hvorvidt: i) der foreligger nogen aktuelle eller forventede væsentlige praktiske eller retlige hindringer for modpartens rettidige tilbagebetaling af eksponeringen til kreditinstituttet, bortset fra i tilfælde af genopretning eller afvikling, når restriktionerne, som er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU, skal gennemføres ii) De foreslåede eksponeringer er i overensstemmelse med kreditinstituttets normale drift og dets forretningsmodel eller er begrundet i netværkets finansieringsstruktur iii) Processen til godkendelse af en eksponering mod kreditinstituttets centrale organ samt overvågnings- og kontrolprocessen for sådanne eksponeringer, på såvel individuelt som konsolideret niveau, hvor det er relevant, svarer til dem, der anvendes ved udlån til tredjepart iv) kreditinstituttets risikoforvaltningsprocedurer, IT-system og interne rapportering gør det muligt kontinuerligt at kontrollere og sikre, at de store eksponeringer mod dets regionale eller centrale organ er forenelige med dets risikostrategi

b) Med henblik på at vurdere, om en eventuel resterende koncentrationsrisiko kan imødegås med andre lige så effektive midler, såsom de ordninger, processer og mekanismer, der er fastsat i artikel 81 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU ( 7 ), som omhandlet i artikel 400, stk. 3, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal mindre signifikante institutter tage hensyn til, hvorvidt: i) Kreditinstituttet har robuste processer, procedurer og kontrolmekanismer til sikring af, at anvendelse af undtagelsen ikke medfører en koncentrationsrisiko, der ligger uden for instituttets risikostrategi ii) Kreditinstituttet som led i sin overordnede ramme for risikovurdering har foretaget en formel vurdering af den koncentrationsrisiko, der opstår som følge af eksponeringer mod dets regionale eller centrale organ iii) Kreditinstituttet har en ramme for risikokontrol, som på passende måde overvåger de foreslåede eksponeringer iv) Den opståede koncentrationsrisiko er blevet eller vil blive klart defineret i kreditinstituttets interne kapitalkravsvurderingsprocedure (ICAAP), og at den vil blive forvaltet aktivt. Ordningerne, processerne og mekanismerne til forvaltning af koncentrationsrisikoen vil blive vurderet under tilsynskontrol- og evalueringsprocessen.

2. I tillæg til de i stk. 1 fastsatte betingelser påbyder de kompetente nationale myndighederne de mindre signifikante institutter, ved vurderingen af, hvorvidt det regionale eller centrale organ, som kreditinstituttet er tilsluttet i et netværk, er ansvarligt for likviditetsudligning, som omhandlet i artikel 400, stk. 2, litra d), i forordning (EU) nr. 575/2013, uanset om det centrale organs vedtægter udtrykkeligt fastsætter et sådant ansvar, at tage hensyn til herunder, men ikke begrænset til følgende:

a) Markedsfinansiering for hele netværket.

b) Likviditetsudligning inden for netværket inden for rammerne af artikel 10 i forordning (EU) nr. 575/2013.

c) Tilvejebringelse af likviditet til tilsluttede kreditinstitutter.

d) Absorbering af overskydende likviditet fra tilsluttede kreditinstitutter.

3. I forbindelse med vurderingen af, hvorvidt betingelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, kan de kompetente nationale myndigheder anmode de mindre signifikante institutter om at fremsende følgende dokumentation:

a) En skrivelse undertegnet af kreditinstituttets juridiske repræsentant, som er godkendt af ledelsesorganet, hvoraf det fremgår, at kreditinstituttet opfylder alle de betingelser, som er fastsat i artikel 400, stk. 2, litra d), og artikel 400, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013, for at en undtagelse kan gives.

b) En juridisk udtalelse, udstedt af en ekstern uafhængig tredjepart eller af en intern juridisk afdeling og godkendt af ledelsesorganet, som dokumenterer, at der ingen hindringer er som følge af gældende lovbestemmelser, herunder skattelovgivning, eller bindende aftaler for, at et regionalt eller centralt organ vil kunne tilbagebetale eksponeringer til kreditinstituttet i rette tid.

c) En erklæring undertegnet af den juridiske repræsentant og godkendt af ledelsesorganet hvoraf det fremgår, at: i) der ingen praktiske hindringer er for et regionalt eller centralt organs rettidige tilbagebetaling af eksponeringer til kreditinstituttet ii) det regionale eller centrale organs eksponeringer er begrundet i netværkets finansieringsstruktur iii) processen til godkendelse af en eksponering mod et regionalt eller centralt organ samt overvågnings- og kontrolprocessen for sådanne eksponeringer, på såvel den retlige enheds niveau som på konsolideret niveau, svarer til den, der anvendes ved udlån til tredjepart iv) der er blevet taget højde for koncentrationsrisikoen, som opstår fra eksponeringerne mod det regionale eller centrale organ, som led i kreditinstituttets overordnede ramme for risikovurdering

d) Dokumentation undertegnet af den juridiske repræsentant og godkendt af ledelsesorganet, hvori det bekræftes, at kreditinstituttets procedurer for risikoevaluering, -måling og -kontrol er de samme som det regionale eller centrale organs, og at kreditinstituttets risikoforvaltningsprocedurer, IT-system og interne rapportering gør det muligt for ledelsesorganet kontinuerligt at overvåge niveauet for den store eksponering og dens forenelighed med kreditinstituttets risikostrategi på niveau for den retlige enhed og, hvor det er relevant, konsolideret niveau, og med principperne om forsvarlig intern likviditetsstyring inden for netværket

e) Dokumentation, hvoraf det fremgår, at kreditinstituttets interne kapitalkravsvurderingsprocedure klart identificerer den koncentrationsrisiko, der opstår som følge af de store eksponeringer mod det regionale eller centrale organ, og at denne risiko forvaltes aktivt

f) Dokumentation, hvoraf det fremgår, at forvaltningen af koncentrationsrisikoen er i overensstemmelse med netværkets genopretningsplan.