1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 40/94
af 20. december 1993
om EF-varemærker
(EFT L 11 af 14.1.1994, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådets forordning (EF) nr. 3288/94 af 22. december 1994 L349 83 31.12.1994
▼B
RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 40/94
af 20. december 1993
om EF-varemærker
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles-
skab, særlig artikel 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale
Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:
En harmonisk udvikling af den økonomiske virksomhed i Fællesskabet
som helhed og en varig og afbalanceret ekspansion bør fremmesgennem virkeliggørelse af et funktionsdygtigt indre marked, der byder
på betingelser svarende til dem, som findes på et nationalt marked;
gennemførelsen af et sådant marked og styrkelsen af dets enhed inde-bærer ikke blot fjernelse af hindringerne for den frie bevægelighed forvarer og for den frie udveksling af tjenesteydelser samt gennemførelseaf en ordning, der sikrer, at konkurrencen ikke fordrejes, men også atder indføres en retstilstand, som gør det muligt for virksomhederne
allerede fra starten at tilpasse deres fabrikation og distribution af varer
eller deres tjenesteydelser til Fællesskabets dimensioner. Blandt de juri-diske instrumenter, som virksomhederne bør råde over med henblikherpå, er varemærker, som gør det muligt for dem at identificere deresvarer eller tjenesteydelser på samme måde i hele Fællesskabet, udenhensyn til grænser, særlig velegnede;
en indsats fra Fællesskabets side forekommer påkrævet for at virkelig-
gøre ovennævnte mål. Denne indsats består i indførelsen af enfællesskabsordning for varemærker, som giver virksomhederne ret tilefter én og samme fremgangsmåde at opnå EF-varemærker, som nyderensartet beskyttelse og har retsvirkning på hele Fællesskabets område.
Det hermed udtrykte princip om EF-varemærkets enhedskarakter
gælder, medmindre andet fastsættes i denne forordning;
en indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger kan ikke fjerne
den hindring, at de rettigheder, som medlemsstaternes lovgivningtildeler mærkeindehavere, er territorialt afgrænsede. For at virksomhe-
derne kan udøve økonomisk aktivitet på hele det fælles marked uden
hindringer, må der indføres varemærker, som er undergivet ensartedefællesskabsregler, der gælder umiddelbart i alle medlemsstater;
da traktaten ikke indeholder nogen særlig hjemmel for indførelse af et
sådant juridisk instrument, bør traktatens artikel 235 anvendes;
Fællesskabets varemærkeregler træder imidlertid ikke i stedet for
medlemsstaternes lovgivning om varemærker; det forekommer ikkerimeligt at pålægge virksomhederne at registrere deres varemærkersom EF-varemærker, idet de nationale varemærker stadig er nødven-dige af hensyn til virksomheder, som ikke ønsker at beskytte deres
varemærker på fællesskabsplan;
retten til EF-varemærket kan kun stiftes ved registrering, og en sådan
registrering nægtes navnlig, hvis varemærket mangler fornødentsærpræg, hvis det er ulovligt, eller hvis ældre rettigheder er til hinderderfor;1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 2
(1) EFT nr. C 351 af 31. 12. 1980, s. 1, og
EFT nr. C 230 af 31. 8. 1984, s. 1.
(2) EFT nr. C 307 af 14. 11. 1983, s. 46, og
EFT nr. C 280 af 28. 10. 1991, s. 153.
(3) EFT nr. C 310 af 30. 11. 1981, s. 22.
▼B
den af EF-varemærket ydede beskyttelse, der navnlig har til formål at
sikre varemærkets funktion som angivelse af oprindelse, er uind-skrænket i tilfælde af identitet mellem varemærket og tegnet og
mellem de pågældende varer eller tjenesteydelser; beskyttelsen gælder
også i tilfælde af lighed mellem varemærket og tegnet og mellem depågældende varer eller tjenesteydelser; begrebet lighed bør fortolkes iforhold til risikoen for forveksling; en specifik betingelse for beskyt-telsen er, at der er risiko for forveksling; og bedømmelsen heraf
afhænger af en lang række faktorer, herunder navnlig hvor kendt vare-
mærket er på markedet, om der kan skabes en forbindelse med detbenyttede eller registrerede tegn, samt hvor stor ligheden er mellemvaremærket og tegnet og mellem de pågældende varer eller tjeneste-ydelser;
det følger af princippet om fri bevægelighed for varer, at indehaveren
af et EF-varemærke ikke kan forbyde tredjemand at anvende det for
varer, som er markedsført i Fællesskabet under dette mærke enten afham selv eller med hans samtykke, medmindre mærkets indehaver harrimelig grund til at modsætte sig fortsat markedsføring af varerne;
det er kun berettiget at beskytte EF-varemærkerne og at beskytte ældre
registrerede mærker mod EF-varemærker, i det omfang de pågældende
mærker rent faktisk bruges;
EF-varemærket skal kunne gøres til genstand for særskilt ejendomsret
uafhængigt af den virksomhed, hvis varer eller tjenesteydelser detbetegner. Varemærket skal kunne overdrages, forudsat at offentlig-heden ikke vildledes på grund af overdragelsen. Desuden skal det
kunne pantsættes til tredjemand og kunne gives i licens;
den materielle varemærkeret, som indføres ved denne forordning, gør
det nødvendigt, at der for hvert enkelt varemærkes vedkommendegennemføres administrative foranstaltninger på fællesskabsplan. Det erderfor nødvendigt, under bevarelse af Fællesskabets nuværende institu-tionelle struktur og ligevægten mellem beføjelserne, at oprette et fagligt
uafhængigt kontor for harmonisering i det indre marked (varemærker,
mønstre og modeller) med den fornødne juridiske, administrative ogfinansielle selvstændighed. Hertil er det nødvendigt og hensigtsmæssigtat give det form af et fællesskabsorgan med status som juridisk person,der udøver de handlingsbeføjelser, som er tillagt det i denne forord-ning, inden for rammerne af fællesskabsretten og uden at indskrænke
de beføjelser, der er tillagt Fællesskabets institutioner;
alle, der berøres af Harmoniseringskontorets afgørelser, bør sikres en
retsbeskyttelse, som tager hensyn til varemærkerettens særpræg. Medhenblik herpå fastsættes det, at afgørelser truffet af Harmoniseringskon-torets undersøgere og forskellige afdelinger kan påklages. Såfremt denafdeling, hvis afgørelse anfægtes, ikke korrigerer denne, skal den frem-
sende afgørelsen til et af Varemærkemyndighedens appelkamre, som
træffer afgørelse. Appelkamrenes afgørelser kan indbringes for DeEuropæiske Fællesskabers Domstol, som har kompetence til at omstødeeller ændre den indklagede afgørelse;
i henhold til Rådets afgørelse 88/591/EKSF, EØF, Euratom af 24.
oktober 1988 om oprettelse af De Europæiske Fællesskabers Ret i
Første Instans(
1), ændret ved afgørelse 93/350/Euratom, EKSF, EØF
af 8. juni 1993(2), udøver Retten i første instans de beføjelser, der er
tillagt Domstolen i henhold til traktaterne om oprettelse af Fællesska-berne, særlig med hensyn til klager i henhold til EF-traktatens artikel173, stk. 2, og de retsakter, der er udstedt til disses gennemførelse,
medmindre andet er bestemt i en retsakt om oprettelse af et fælles-
skabsretligt organ; de beføjelser, der ved denne forordning er tillagtDomstolen til at omstøde eller ændre appelkamrenes afgørelser, udøvesderfor i første instans af Retten i henhold til ovennævnte afgørelse;
for at styrke EF-varemærkernes beskyttelse skal medlemsstaterne under
hensyn til deres nationale ordninger udpege et så begrænset antal nati-1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 3
(1) EFT nr. L 319 af 25. 11. 1988, s. 1, og korrigendum i
EFT nr. L 241 af 17. 8. 1989, s. 4.
(2) EFT nr. L 144 af 16. 6. 1993, s. 21.
▼B
onale domstole i første og anden instans som muligt med bemyndigelse
til at behandle søgsmål om krænkelse af EF-varemærker og om dissesgyldighed;
retsafgørelser vedrørende gyldigheden om krænkelse af EF-varemærker
skal have retskraft inden for hele Fællesskabets område, da dette er deneneste måde, hvorpå man kan undgå indbyrdes modstridende afgørelserfra domstolene og Harmoniseringskontoret og krænkelse af EF-vare-mærkets enhedskarakter. Det er reglerne i Bruxelles-konventionen om
retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige
sager, herunder handelssager, der finder anvendelse på alle søgsmålvedrørende EF-varemærker, medmindre denne forordning fraviger dederi angivne regler;
det må undgås, at der afsiges indbyrdes modstridende domme i
søgsmål, hvori de samme parter er involveret, og som er anlagt vedrø-
rende de samme forhold, om krænkelse af et EF-varemærke ogparallelle nationale varemærker. Når søgsmålene er anlagt i sammemedlemsstat, skal midlerne til at nå dette mål derfor søges i de natio-nale retsplejeregler, som denne forordning ikke anfægter, medens det,
når søgsmålene er anlagt i forskellige medlemsstater, synes hensigts-
mæssigt med bestemmelser, der bygger på reglerne om litispendens ogindbyrdes sammenhængende krav i ovennævnte Bruxelles-konvention;
for at sikre Harmoniseringskontoret fuld autonomi og uafhængighed er
det nødvendigt at give den et selvstændigt budget, hvor indtægterne
primært hidrører fra provenuet af de gebyrer, som brugerne af
ordningen skal erlægge. Fællesskabets budgetprocedure finder imid-lertid anvendelse i tilfælde af eventuelle tilskud fra De EuropæiskeFællesskabets almindelige budget. Endvidere bør regnskabet revideresaf Revisionsretten;
der skal fastsættes foranstaltninger med henblik på gennemførelsen af
forordningen, navnlig vedrørende vedtagelse og ændring af et gebyrre-gulativ og en gennemførelsesforordning; foranstaltningerne skalfastsættes af Kommissionen bistået at et udvalg af repræsentanter formedlemsstaterne i overensstemmelse med procedurereglerne i artikel2, procedure III, variant b), i Rådets afgørelse 87/373/EØFaf 13. juli
1987 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennem-
førelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(
1)—
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
EF-varemærke
1. Varemærker for varer og tjenesteydelser, der registreres i overens-
stemmelse med bestemmelserne i denne forordning, benævnes i detfølgende EF-varemærker.
2. EF-varemærket har enhedskarakter. Det har samme retsvirkninger
overalt inden for Fællesskabet: et varemærke kan kun registreres, over-drages, opgives, erklæres for bortfaldet eller ugyldigt, og brugen derafkun forbydes med virkning for hele Fællesskabet. Dette princip gælder,medmindre andet fastsættes i denne forordning.
Artikel 2
Harmoniseringskontoret
Der oprettes et kontor for harmonisering i det indre marked (vare-
mærker, mønstre og modeller), i det følgende benævnt»Harmoniseringskontoret«.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 4
(1) EFT nr. L 197 af 18. 7. 1987, s. 33.
▼B
Artikel 3
Handleevne
Som juridiske personer i denne forordning anses selskaber og andre
retlige enheder, som ifølge den lovgivning, der finder anvendelse pådem, i eget navn kan have rettigheder og forpligtelser af enhver art,
indgå kontrakter eller foretage andre retshandler og optræde som part
i en retssag.
AFSNIT II
REGLER FOR VAREMÆRKER
FØRSTE AFDELING
DEFINITION OG ERHVERVELSE AF EF-VAREMÆRKET
Artikel 4
EF-varemærkets form
Et EF-varemærke kan bestå af alle tegn, der kan gengives grafisk,
navnlig ord, herunder personnavne, afbildninger, bogstaver, tal, varens
form eller emballage, for så vidt disse tegn er egnede til at adskille envirksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders.
Artikel 5
Indehavere af EF-varemærker
1. EF-varemærker kan indehaves af fysiske eller juridiske personer,
herunder offentlige virksomheder, som er henholdsvis statsborgere eller
hjemmehørende:
a) i medlemsstaterne; eller
b) i andre stater, der er tilsluttet Pariserkonventionen til beskyttelse af
industriel ejendomsret, i det følgende benævnt »Pariserkonventi-onen«, eller overenskomsten om oprettelse afVerdenshandelsorganisationen;
c) i stater, som ikke er tilsluttet Pariserkonventionen, når de har bopæl
eller hovedsæde eller en regulær industriel eller kommerciel virk-somhed inden for Fællesskabet eller i en stat, som er tilsluttetPariserkonventionen; eller
d) ud over de i litra c) nævnte, i en stat, der ikke er tilsluttet Pariser-
konventionen eller overenskomsten om oprettelse afVerdenshandelsorganisationen, og som i henhold til offentliggjorteundersøgelser indrømmer statsborgere og hjemmehørende virksom-
heder i alle medlemsstaterne samme beskyttelse med hensyn til
varemærker som den, den indrømmer sine egne statsborgere ogvirksomheder, og som, hvis medlemsstaternes statsborgere og hjem-mehørende virksomheder skal føre bevis for varemærketsregistrering i hjemlandet, anerkender registrering af EF-varemærkersom et sådant bevis.
2. Ved anvendelsen af stk. 1 ligestilles statsløse personer som defi-
neret i artikel 1 i konventionen om statsløse personers retsstilling,
undertegnet i New York den 28. september 1954, og flygtninge som
defineret i artikel 1 i konventionen om flygtninges retsstilling, under-tegnet i Genève den 28. juli 1951 og ændret ved protokollenvedrørende flygtninges retsstilling, undertegnet i New York den 31.januar 1967, med statsborgere i den stat, hvor de har deres sædvanlige
opholdssted.
3. Statsborgere og hjemmehørende virksomheder i en stat som defi-
neret i stk. 1, litra d), skal føre bevis for, at det varemærke, for hvilketder er indgivet en ansøgning om registrering som EF-varemærke, er1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 5
▼M1
▼B
▼M1
▼B
▼B
registreret i hjemlandet, medmindre statsborgere og hjemmehørende
virksomheder i medlemsstaterne i henhold til offentliggjorte undersø-gelser kan få deres varemærker registreret i det pågældende
varemærkes hjemland, uden at det er nødvendigt at føre bevis for
forudgående registrering som EF-varemærke eller som nationalt vare-mærke i en medlemsstat.
Artikel 6
Erhvervelse af EF-varemærke
Et EF-varemærke erhverves ved registrering.
Artikel 7
Absolutte hindringer for registrering
1. Udelukket fra registrering er:
a) tegn, som ikke opfylder betingelserne i artikel 4
b) varemærker, som mangler fornødent særpræg
c) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i
omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens
art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprind-else, tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen aftjenesteydelsen eller andre egenskaber ved disse
d) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i
daglig sprogbrug eller efter redelig og almindelig markedsførings-skik er blevet almindelige som betegnelse for varerne eller
tjenesteydelserne
e) tegn, som udelukkende består af:
i) en udformning, der følger af varens egen karakter
ii) en udformning af varen, som er nødvendigt for at opnå et
teknisk resultat, eller
iii) en udformning, hvorved varen får en væsentlig værdi
f) varemærker, som strider mod den offentlige orden eller sædelighed
g) varemærker, som vil kunne vildlede offentligheden, f.eks. med
hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed ellergeografiske oprindelse
h) varemærker, som skal afslås i medfør af artikel 6ter i Pariserkonven-
tionen, fordi de ikke er godkendt af de kompetente myndigheder
i) varemærker, som indeholder tegn, emblemer eller våben, ud over de
i artikel 6ter i Pariserkonventionen omhandlede, og som er af særligoffentlig interesse, medmindre den kompetente myndighed har givetsin tilladelse til, at de registreres
j) varemærker for vin, som indeholder eller består af en geografisk
betegnelse til identifikation af vin eller varemærker for spiritus,som indeholder eller består af en geografisk betegnelse til identifi-kation af spiritus, når der er tale om vin eller spiritus, som ikkehar den pågældende oprindelse.
2. Stk. 1 finder anvendelse, selv om registreringshindringerne kun er
til stede i en del af Fællesskabet.
3. Stk. 1, litra b), c) og d), finder ikke anvendelse, hvis mærket som
følge af den brug, der er gjort deraf, har fået fornødent særpræg for devarer eller tjenesteydelser, for hvilke det søges registreret.
Artikel 8
Relative hindringer for registrering
1. Hvis indehaveren af et ældre varemærke rejser indsigelse, er det
varemærke, der søges registreret, udelukket fra registrering:1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 6
▼M1
▼B
▼B
a) såfremt det er identisk med det ældre varemærke, og de varer eller
tjenesteydelser, for hvilke mærket søges registreret, er af samme artsom de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det ældre mærke er
beskyttet
b) såfremt der i offentlighedens bevidsthed inden for det område, hvor
det ældre mærke er beskyttet, er risiko for forveksling, fordi det
yngre mærke er identisk med eller ligner det ældre varemærke, og
varerne eller tjenesteydelserne er af samme eller lignende art; risi-koen for forveksling indbefatter risikoen for, at der antages at væreen forbindelse med det ældre varemærke.
2. Ved »ældre varemærker« efter stk. 1 forstås:
a) varemærker af følgende kategorier, hvis ansøgningsdato ligger før
datoen for EF-varemærkeansøgningen, i givet fald under hensyn-
tagen til den prioritet, der gøres gældende til støtte for dissemærker:
i) EF-varemærker
ii) varemærker, som er registreret i en medlemsstat eller, for så vidt
angår Belgien, Luxembourg og Nederlandene, hos Benelux-Varemærkemyndigheden
iii) varemærker, som er genstand for en international registrering
med retsvirkning i en medlemsstat
b) de under litra a) omhandlede varemærkeansøgninger med forbehold
af deres registrering
c) varemærker, som på tidspunktet for ansøgningen om registrering
som EF-varemærke eller i givet fald på tidspunktet for den prioritet,
der gøres gældende til støtte for ansøgningen, er vitterlig kendt i enmedlemsstat i den i artikel 6b i Pariserkonventionen angivne betyd-ning.
3. Hvis mærkeindehaveren rejser indsigelse, er et varemærke lige-
ledes udelukket fra registrering, såfremt mærkeindehaverens agent
eller repræsentant uden indehaverens samtykke ansøger om registrering
af mærket i eget navn, medmindre agenten eller repræsentanten kanretfærdiggøre sin handling.
4. Hvis indehaveren af et ikke-registreret varemærke eller af et andet
erhvervsmæssigt anvendt tegn, som ikke kun har lokal betydning, rejserindsigelse, er det varemærke, der søges registreret, udelukket fra regi-
strering, hvis og i det omfang der i henhold til medlemsstatens
lovgivning vedrørende det pågældende tegn:
a) er erhvervet rettigheder til tegnet før tidspunktet for indgivelsen af
ansøgningen om registrering som EF-varemærke eller i givet faldfør tidspunktet for den prioritet, der gøres gældende til støtte for
EF-varemærkeansøgningen
b) tegnet giver sin indehaver ret til at forbyde anvendelsen af et yngre
mærke.
5. Hvis indehaveren af et ældre varemærke efter stk. 2 rejser indsi-
gelse, er det varemærke, der søges registreret, ligeledes udelukket fra
registrering, hvis det er identisk med eller ligner det ældre varemærke,og det søges registreret for varer eller tjenesteydelser af anden art enddem, for hvilke det ældre varemærke er registreret, når der, hvis detdrejer sig om et ældre EF-varemærke, er tale om et i Fællesskabet
velkendt varemærke, og der, hvis det drejer sig om et ældre nationalt
varemærke, er tale om et i den pågældende medlemsstat velkendt vare-mærke, og brugen af det varemærke, der søges registreret, uden rimeliggrund ville medføre en utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkessærpræg eller renommé, eller sådan brug ville skade dette særprægeller renommé.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 7
▼B
ANDEN AFDELING
EF-VAREMÆRKETS RETSVIRKNINGER
Artikel 9
Rettigheder knyttet til EF-varemærket
1. EF-varemærket giver indehaveren en eneret. Indehaveren kan
forbyde tredjemand, der ikke har hans samtykke, at gøre erhvervs-mæssig brug af:
a) et tegn, der er identisk med EF-varemærket, for varer eller tjeneste-
ydelser af samme art som dem, for hvilke EF-varemærket er
registreret
b) et tegn, der er identisk med eller ligner EF-varemærket, når de varer
eller tjenesteydelser, der er dækket af EF-varemærket, er af sammeeller lignende art som dem, der er dækket af det pågældende tegn,og der som følge heraf er risiko for forveksling i offentlighedens
bevidsthed; risikoen for forveksling indbefatter risikoen for, at der
antages at være en forbindelse mellem tegnet og mærket
c) et tegn, der er identisk med eller ligner EF-varemærket, for varer
eller tjenesteydelse af anden art end dem, for hvilke EF-varemærketer registreret, når EF-varemærket er velkendt inden for Fælles-
skabet, og brugen af tegnet uden rimelig grund medfører en
utilbørlig udnyttelse af EF-varemærkets særpræg eller renommé,eller sådan brug skader dette særpræg eller renommé.
2. Såfremt betingelserne i stk. 1 er opfyldt, kan bl.a. forbydes:
a) at anbringe tegnet på varerne eller på deres emballage
b) at udbyde varerne til salg, at markedsføre dem eller oplagre dem
med dette formål eller at tilbyde eller præstere tjenesteydelser under
det pågældende tegn
c) at importere eller eksportere varerne under det pågældende tegn
d) at anvende tegnet på forretningspapirer og i reklameøjemed.
3. De til EF-varemærket knyttede rettigheder gælder først over for
tredjemand, når varemærkets registrering er offentliggjort. Der kandog kræves rimelig erstatning for handlinger, som er foretaget efter
bekendtgørelsen af en EF-varemærkeansøgning, og som efter offentlig-
gørelsen af registreringen af EF-varemærket ville være forbudt i kraftaf denne offentliggørelse. Den ret, for hvilken sagen indbringes, kanikke træffe afgørelse i sagen, før registreringen er offentliggjort.
Artikel 10
Gengivelse af EF-varemærket i ordbøger
Såfremt gengivelsen af et EF-varemærke i et leksikon, en encyklopædi
eller et lignende opslagsværk giver det indtryk, at det er fællesnavnetpå de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er registreret,skal udgiveren af værket efter anmodning fra indehaveren af EF-vare-mærket sørge for, at gengivelsen af EF-varemærket senest i den næste
udgave af værket ledsages af en angivelse af, at det er et registreret
varemærke.
Artikel 11
Forbud mod brug af et EF-varemærke, der er registreret i en
agents eller repræsentants navn
Er et EF-varemærke registreret for en agent eller repræsentant for den,
der er indehaver af varemærket, uden indehaverens samtykke, hardenne ret til at modsætte sig, at hans agent eller repræsentant gør brugaf hans mærke, hvis han ikke har givet samtykke til en sådan brug,medmindre agenten eller repræsentanten kan retfærdiggøre sin hand-ling.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 8
▼B
Artikel 12
Begrænsninger i EF-varemærkets retsvirkninger
De til EF-varemærkets (SIC! EF-varemærket knyttede) rettigheder
giver ikke indehaveren ret til at forbyde tredjemand at gøre erhvervs-
mæssig brug af:
a) sit eget navn eller sin adresse
b) angivelser vedrørende varens eller tjenesteydelsens art, beskaf-
fenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprindelse,
tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen af tjene-
steydelsen eller andre egenskaber ved varen eller tjenesteydelsen
c) varemærket, når dette er nødvendigt for at angive anvendelsen af en
vare eller tjenesteydelse, navnlig som tilbehør eller reservedele
for så vidt dette sker i overensstemmelse med god markedsføringsskik.
Artikel 13
Konsumption af de rettigheder, der er knyttet til EF-varemærket
1. De til EF-varemærket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren
ret til at forbyde brugen af mærket for varer, som af indehaveren selveller med dennes samtykke er markedsført inden for Fællesskabet underdette mærke.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse, hvis indehaveren har rimelig grund
til at modsætte sig fortsat markedsføring af varerne, især i tilfælde,
hvor disses tilstand er ændret eller forringet, efter at de er markedsført.
Artikel 14
Komplementær anvendelse af nationale retsregler om krænkelse
1. EF-varemærkets retsvirkninger bestemmes alene af denne forord-
ning. I øvrigt er krænkelse af et EF-varemærke underlagt den nationalelovgivning om krænkelse af et nationalt varemærke i overensstemmelsemed bestemmelserne i afsnit X.
2. Denne forordning er ikke til hinder for, at der anlægges sag i
forbindelse med EF-varemærker på grundlag af medlemsstaternes rets-regler om bl.a. civilretligt erstatningsansvar og illoyal konkurrence.
3. Det afgøres efter bestemmelserne i afsnit X, hvilke retsplejeregler
der finder anvendelse.
TREDJE AFDELING
BRUG AF EF-VAREMÆRKET
Artikel 15
Brug af EF-varemærket
1. Hvis indehaveren ikke inden fem år regnet fra registreringen har
gjort reel brug af EF-varemærket inden for Fællesskabet for de varereller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, eller hvis sådan brug
har været suspenderet uden afbrydelse i fem år, underkastes mærket de
i denne forordning omhandlede sanktioner, medmindre der foreliggerrimelig grund til, at brug ikke har fundet sted.
2. Følgende betragtes ligeledes som brug i henhold til stk. 1:
a) brug af EF-varemærket i en form, der kun ved enkeltheder, som
ikke forandrer mærkets særpræg, afviger fra den form, hvori det er
registreret
b) anbringelse af EF-varemærket på varer eller deres emballage i
Fællesskabet udelukkende med eksport for øje.
3. Brug af EF-varemærket med indehaverens samtykke ligestilles
med indehaverens brug af mærket.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 9
▼B
FJERDE AFDELING
EF-VAREMÆRKET SOM GENSTAND FOR EJENDOMSRET
Artikel 16
EF-varemærkets ligestilling med et nationalt varemærke
1. Medmindre andet er fastsat i artikel 17 til 24, skal EF-varemærket
som genstand for ejendomsret i sin helhed og gældende for heleFællesskabets område betragtes som et nationalt varemærke, der er
registreret i den medlemsstat, hvor indehaveren ifølge EF-varemærke-
registret:
a) havde sit hovedsæde eller sin bopæl på den relevante dato, eller
b) hvis litra a) ikke er opfyldt, havde et forretningssted på den rele-
vante dato.
2. I andre tilfælde end de i stk. 1 nævnte, er den i stk. 1 nævnte
medlemsstat den stat, hvor Harmoniseringskontoret har sit hjemsted.
3. Hvis to eller flere personer er indført i EF-varemærkeregistret
som fælles indehavere, gælder stk. 1 for den, der er nævnt først; kan
stk. 1 ikke anvendes på denne indehaver, gælder bestemmelsen for de
efterfølgende fælles indehavere i den rækkefølge, hvori de er nævnt.Kan stk. 1 ikke anvendes på nogen af de fælles indehavere, finder stk.2 anvendelse.
Artikel 17
Overdragelse
1. Et EF-varemærke kan, uafhængigt af eventuelt overdragelse af en
virksomhed, overdrages for alle eller en del af de varer eller tjeneste-ydelser, for hvilke det er registreret.
2. Overdragelse af en virksomhed i sin helhed indebærer overdra-
gelse af EF-varemærket, medmindre der i overensstemmelse med denlovgivning, der finder anvendelse på overdragelsen, foreligger en aftaleom det modsatte, eller hvis dette klart fremgår af omstændighederne.
Denne bestemmelse gælder for en kontraktlig forpligtelse til at over-
drage en virksomhed.
3. Overdragelsen af EF-varemærket skal være skriftlig, jf. dog stk.
2, og underskrevet af kontraktparterne, medmindre overdragelsen er enfølge af en retsafgørelse; i modsat fald er overdragelsen ugyldig.
4. Såfremt det klart fremgår af dokumenterne om overdragelse, at
EF-varemærket som følge af overdragelsen vil kunne vildlede offentlig-heden med hensyn til arten, beskaffenheden eller den geografiske
oprindelse af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret,
afslår Harmoniseringskontoret at registrere overdragelsen, medmindrerettighedserhververen går med til at begrænse registreringen af EF-varemærket til kun at omfatte de varer eller tjenesteydelser, for hvilkedet ikke er vildledende.
5. Efter anmodning fra en af parterne indføres overdragelsen i regis-
tret og offentliggøres.
6. Så længe overdragelsen ikke er indført i registret, kan erhververen
ikke gøre de rettigheder gældende, som følger af EF-varemærkets regi-
strering.
7. Skal der i forhold til Harmoniseringskontoret overholdes frister,
kan erhververen afgive de fornødne erklæringer over for dette, så snartansøgning om registrering af overdragelsen er indgivet til Harmonise-ringskontoret.
8. Alle meddelelser, som i henhold til artikel 77 skal tilstilles inde-
haveren af et EF-varemærke, skal tilstilles den, der er registreret somindehaver.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 10
▼B
Artikel 18
Overdragelse af agentvaremærke
Er et EF-varemærke registreret for en agent eller repræsentant for den,
der er indehaver af varemærket, uden indehaverens samtykke, hardenne ret til at kræve, at registreringen overdrages til ham, medmindreagenten eller repræsentanten kan retfærdiggøre sin handling.
Artikel 19
Tingslige rettigheder
1. EF-varemærket kan uafhængigt af virksomheden pantsættes eller
gøres til genstand for anden tingslig ret.
2. De i stk. 1 omhandlede rettigheder skal, såfremt en af parterne
anmoder herom, indføres i registret og offentliggøres.
Artikel 20
Tvangsfuldbyrdelse
1. EF-varemærket kan gøres til genstand for tvangsfuldbyrdelse.
2. Enekompetent med hensyn til tvangsfuldbyrdelse af et EF-vare-
mærke er retterne og myndighederne i den medlemsstat, der eromhandlet i artikel 16.
3. Tvangsfuldbyrdelse skal, såfremt en af parterne anmoder herom,
indføres i registret og offentliggøres.
Artikel 21
Konkursbehandling eller lignende
1. Indtil fælles regler for medlemsstaterne træder i kraft på dette
område, kan et EF-varemærke alene inddrages i konkursbehandling
eller lignende i den medlemsstat, hvor der først blev indledt en sådan
behandling, i henhold til den nationale lovgivning eller de konventi-oner, der finder anvendelse på dette område.
2. Indgår et EF-varemærke i konkursbehandling eller lignende, skal
dette indføres i registret og offentliggøres på begæring af den kompe-tente nationale myndighed.
Artikel 22
Licens
1. Der kan gives licens til udnyttelse af EF-varemærket for alle eller
en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, ogfor hele Fællesskabet eller en del af dette. Licensen kan være en
eksklusiv eller en ikke-eksklusiv licens.
2. Indehaveren af et EF-varemærke kan gøre de rettigheder, der er
knyttet til det, gældende over for en licenstager, der overtræder en af
bestemmelserne i licensaftalen med hensyn til licensens gyldighedspe-riode, den af registreringen omfattede udformning, hvori varemærketmå anvendes, arten af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke licensener meddelt, det område, inden for hvilket varemærket må påføres, ellerkvaliteten af de af licenstageren fremstillede varer eller præsterede
tjenesteydelser.
3. Medmindre andet er fastsat i licensaftalen, kan licenstageren kun
anlægge sag om krænkelse af et EF-varemærke, hvis indehaveren af
dette har givet sit samtykke hertil. Indehaveren af en eksklusiv licenskan dog anlægge en sådan sag, hvis mærkeindehaveren ikke selvanlægger sag om krænkelse af varemærket inden for en rimelig fristefter opfordring hertil.
4. Enhver licenstager har ret til at indtræde i den sag om krænkelse,
som EF-varemærkets indehaver har anlagt, for at få erstatning for denskade, han selv har lidt.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 11
▼B
5. Meddelelse eller overdragelse af en licens til brug af et EF-vare-
mærke skal, såfremt en af parterne anmoder herom, indføres i registretog offentliggøres.
Artikel 23
Retsvirkning over for tredjemand
1. De i artikel 17, 19 og 22 omhandlede retshandler vedrørende EF-
varemærket har først virkning over for tredjemand i alle medlemssta-terne, når de er indført i registret. En sådan retshandel har dog ogsåforud for indførelsen i registret virkning over for tredjemand, som harerhvervet ret til mærket efter tidspunktet for den pågældende rets-
handel, men som var bekendt med retshandelen på tidspunktet for
erhvervelsen af retten.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på en person, der erhverver EF-
varemærket eller en ret til EF-varemærket ved overdragelse af virksom-heden som helhed eller ved en anden generel overtagelse.
3. De i artikel 20 omhandlede retshandlingers virkning over for tred-
jemand følger retsreglerne i den medlemsstat, der omhandles i artikel
16.
4. Indtil fælles regler for medlemsstaterne vedrørende konkursbe-
handling træder i kraft, følger en konkursbehandlings eller lignendebehandlings virkning over for tredjemand retsreglerne i den medlems-stat, hvor der først blev indledt en sådan behandling i henhold til den
nationale lovgivning eller de konventioner, der finder anvendelse på
dette område.
Artikel 24
EF-varemærkeansøgningen som genstand for ejendomsret
Artikel 16 til 23 finder tilsvarende anvendelse på EF-varemærkeansøg-
ninger.
AFSNIT III
ANSØGNING OM REGISTRERING AF ET EF-VAREMÆRKE
FØRSTE AFDELING
INDGIVELSE AF ANSØGNINGEN OG KRAVENE TIL DENNE
Artikel 25
Indgivelse af ansøgningen
1. Ansøgningen om registrering af et EF-varemærke indgives efter
ansøgerens eget valg:
a) til Harmoniseringskontoret eller
b) til en medlemsstats centrale myndighed for industriel ejendomsret
eller til Benelux-landenes Varemærkemyndighed. En på dennemåde indgivet ansøgning har samme virkning, som hvis den påsamme tidspunkt var indgivet til Harmoniseringskontoret.
2. Indgives ansøgningen til en medlemsstats centrale myndighed for
industriel ejendomsret eller til Benelux-landenes Varemærkemyn-dighed, træffer den pågældende myndighed de nødvendigeforanstaltninger for at videresende ansøgningen til Harmoniseringskon-toret inden to uger efter indgivelsen. Dette kan pålægge ansøgeren etgebyr, som ikke må overstige de administrative omkostninger ved
modtagelse og videresendelse af ansøgningen.
3. De i stk. 2 omhandlede ansøgninger, der når frem til Harmonise-
ringskontoret senere end en måned efter indgivelsen, anses fortilbagetaget.
4. Ti år efter denne forordnings ikrafttræden udarbejder Kommis-
sionen en rapport om, hvorledes ordningen med indgivelse af1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 12
▼B
ansøgninger om registrering af EF-varemærker fungerer, i givet fald
med forslag til ændring af ordningen.
Artikel 26
Krav til ansøgningen
1. EF-varemærkeansøgningen skal indeholde:
a) en anmodning om registrering af et EF-varemærke
b) oplysninger, der gør det muligt at fastslå ansøgerens identitet
c) en fortegnelse over de varer eller tjenesteydelser, for hvilke der
ansøges om registrering
d) en gengivelse af mærket.
2. Ved ansøgningen betales et ansøgningsgebyr og i givet fald et
eller flere klassegebyrer.
3. Ansøgningen skal opfylde betingelserne i den i artikel 140 nævnte
gennemførelsesforordning.
Artikel 27
Ansøgningsdato
Datoen for ansøgning om registrering af et EF-varemærke er den dato,
på hvilken ansøgeren har indgivet dokumenter, som indeholder de iartikel 26, stk. 1, omhandlede angivelser, til Harmoniseringskontoreteller til en medlemsstats centrale myndighed eller Benelux-landenesVaremærkemyndighed, hvis ansøgningen indgives til en af disse,forudsat at ansøgningsgebyret indbetales inden en måned efter indgi-
velsen af nævnte dokumenter.
Artikel 28
Klassifikation
De varer og tjenesteydelser, for hvilke der ansøges om registrering af
EF-varemærker, klassificeres efter den i gennemførelsesforordningenfastsatte klassifikation.
ANDEN AFDELING
PRIORITET
Artikel 29
Ret til prioritet
1. Den, der forskriftsmæssigt har ansøgt om registrering af et vare-
mærke i eller for en af de stater, der er tilsluttet Pariserkonventioneneller overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen,eller den, til hvem retten er overgået, nyder inden for en frist på seksmåneder regnet fra datoen for indgivelsen af den første ansøgning prio-
ritet med hensyn til at indgive en ansøgning om registrering af et EF-
varemærke for samme mærke og for varer eller tjenesteydelser, der eraf samme art som eller er omfattet af dem, for hvilke dette varemærkesøges registreret.
2. Enhver ansøgning, der ifølge national lovgivning i den stat, hvor
ansøgningen er indgivet, eller ifølge bilaterale eller multilaterale over-
enskomster svarer til en forskriftsmæssig national ansøgning, skal anses
for prioritetsbegrundende.
3. Ved forskriftsmæssig national ansøgning skal forstås enhver
ansøgning, for hvilken ansøgningsdatoen kan fastslås, uanset det senere
udfald af ansøgningen.
4. Som første ansøgning, fra hvis indgivelsesdag prioritetsfristen
begynder at løbe, anses også en senere ansøgning, der angår sammemærke og varer eller tjenesteydelser af samme art, og som indgives i1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 13
▼M1
▼B
▼B
eller for den samme stat som den, hvor den første ansøgning blev
indgivet, forudsat at denne tidligere ansøgning på tidspunktet for densenere ansøgning er tilbagetaget, opgivet eller afslået uden at have
været gjort tilgængelig for offentligheden og uden at have affødt rettig-
heder, som fortsat består, og for så vidt den første ansøgning ikkeallerede har tjent som grundlag for påberåbelse af prioritet. Den tidli-gere ansøgning kan i så fald ikke længere tjene som grundlag forpåberåbelse af prioritet.
5. Er den første ansøgning indgivet i en stat, der ikke er tilsluttet
Pariserkonventionen eller overenskomsten om oprettelse af Verdens-
handelsorganisationen, finder stk. 1 til 4 kun anvendelse i det omfang,
den pågældende stat i henhold til offentliggjorte undersøgelserindrømmer prioritet på grundlag af den første ansøgning til Harmonise-ringskontoret på betingelser og med virkninger svarende til dem, der erfastlagt i denne forordning.
Artikel 30
Påberåbelse af prioritet
En ansøger, som vil påberåbe sig prioritet på grundlag af en tidligere
ansøgning, skal indgive en prioritetserklæring og en genpart af dentidligere ansøgning. Hvis den tidligere ansøgning ikke er affattet på etaf Harmoniseringskontorets sprog, skal ansøgeren indgive en oversæt-
telse af den tidligere ansøgning til et af disse sprog.
Artikel 31
Prioritetens retsvirkning
Prioriteten har den retsvirkning, at ansøgningen om registrering af EF-
varemærket anses for indgivet på prioritetsdagen, når det skal fastslås,
hvilke rettigheder der går forud for andre.
Artikel 32
EF-varemærkeansøgningens ligestilling med en national ansøgning
En EF-varemærkeansøgning, for hvilken der er fastsat en ansøgnings-
dato, skal i medlemsstaterne ligestilles med en forskriftsmæssignational ansøgning, i givet fald med den prioritet, der påberåbes forEF-varemærkeansøgningen.
TREDJE AFDELING
UDSTILLINGSPRIORITET
Artikel 33
Udstillingsprioritet
1. Har en EF-varemærkeansøger udstillet varer eller tjenesteydelser
under det varemærke, der søges registreret, på en officiel eller officielt
anerkendt international udstilling som defineret i konventionenangående internationale udstillinger, der blev undertegnet i Paris den22. november 1928 og senest revideret den 30. november 1972, kanhan, hvis ansøgningen indgives inden for en frist på seks måneder efterden første udstilling af varerne eller tjenesteydelserne under det vare-
mærke, der søges registreret, påberåbe sig prioritet fra dette tidspunkt
i henhold til artikel 31.
2. En ansøger, der ønsker at påberåbe sig prioritet i medfør af stk. 1,
skal i overensstemmelse med de nærmere regler i gennemførelsesfor-
ordningen godtgøre, at de pågældende varer eller tjenesteydelser har
været udstillet under det varemærke, der søges registreret.
3. En udstillingsprioritet, som gives i en medlemsstat eller i et tred-
jeland, indebærer ikke nogen forlængelse af den i artikel 29 fastsatteprioritetsfrist.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 14
▼M1
▼B
▼B
FJERDE AFDELING
PÅBERÅBELSE AF ET NATIONALT VAREMÆRKES ANCIENNITET
Artikel 34
Påberåbelse af et nationalt varemærkes anciennitet
1. Indehaveren af et ældre varemærke, der er registreret i en
medlemsstat, herunder et varemærke, der er registreret i Benelux-
landene, eller af et ældre varemærke, som er genstand for en internati-onal registrering med retsvirkning i en medlemsstat, kan, når hanansøger om registrering af et identisk varemærke som EF-varemærkefor varer eller tjenesteydelser, der er af samme art som eller er omfattetaf dem, for hvilke det ældre varemærke er registreret, påberåbe sig det
ældre varemærkes anciennitet for EF-varemærket i den medlemsstat, i
eller for hvilken det er registreret.
2. Ancienniteten har i henhold til denne forordning udelukkende den
virkning, at indehaveren af et EF-varemærke, der giver afkald på etældre varemærke eller lader det udslette, anses for fortsat at have desamme rettigheder, som han ville have haft, hvis det ældre varemærkefortsat havde været registreret.
3. Den for EF-varemærket påberåbte anciennitet bortfalder, hvis det
ældre varemærke, for hvilket der er påberåbt anciennitet, erklæres
fortabt eller ugyldigt, eller såfremt der er givet afkald på det indenregistreringen af EF-varemærket.
Artikel 35
Påberåbelse af anciennitet efter EF-varemærkets registrering
1. Indehaveren af et EF-varemærke, der er indehaver af et identisk
ældre varemærke, der er registreret i en medlemsstat, herunder et vare-mærke, der er registreret i Benelux-landene, eller af et identisk ældrevaremærke, som er genstand for en international registrering med rets-
virkning i en medlemsstat, for varer eller tjenesteydelser af samme art,
kan påberåbe sig det ældre varemærkes anciennitet i den medlemsstat, ieller for hvilken det er registreret.
2. Artikel 34, stk. 2 og 3 finder anvendelse.
AFSNIT IV
REGISTRERINGSPROCEDURE
FØRSTE AFDELING
BEHANDLING AF ANSØGNINGEN
Artikel 36
Undersøgelse af ansøgningskravene
1. Harmoniseringskontoret undersøger:
a) om ansøgningen om registrering af EF-varemærket opfylder betin-
gelserne for, at en ansøgningsdato kan fastsættes i henhold tilartikel 27
b) om ansøgningen opfylder betingelserne i gennemførelsesforord-
ningen
c) om klassegebyrerne i givet fald er betalt inden for den foreskrevne
frist.
2. Opfylder ansøgningen ikke forskrifterne i stk. 1, opfordrer
Harmoniseringskontoret ansøgeren til inden for de foreskrevne fristerat afhjælpe de konstaterede mangler eller foretage den manglende beta-ling.
3. Er de i henhold til stk. 1, litra a), konstaterede mangler ikke
afhjulpet eller den i henhold til samme litra konstaterede manglendebetaling ikke foretaget inden for disse frister, behandles ansøgningen1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 15
▼B
ikke som en ansøgning om registrering af et EF-varemærke. Efter-
kommer ansøgeren Harmoniseringskontorets opfordring, anser detteden dato, hvor de konstaterede mangler er afhjulpet, eller den konstate-
rede manglende betaling er foretaget, som ansøgningsdatoen.
4. Er de mangler, der måtte være konstateret i henhold til stk. 1, litra
b), ikke afhjulpet inden for de foreskrevne frister, afslår Harmonise-ringskontoret ansøgningen.
5. Er den manglende betaling, der måtte være konstateret i henhold
til stk. 1, litra c), ikke foretaget inden for de foreskrevne frister, ansesansøgningen for at være tilbagetaget, medmindre det klart fremgår,hvilke vare- eller tjenesteydelsesklasser det betalte beløb skal dække.
6. Iagttages bestemmelserne vedrørende påberåbelse af prioritet
ikke, fortabes prioriteten for ansøgningen.
7. Iagttages bestemmelserne vedrørende påberåbelse af et nationalt
varemærkes anciennitet ikke, fortabes denne ret for ansøgningen.
Artikel 37
Undersøgelse af betingelserne for anerkendelse som indehaver
1. Kan ansøgeren i henhold til artikel 5 ikke være indehaver af et
EF-varemærke, afslås ansøgningen.
2. Ansøgningen kan første (SIC! først) afslås, efter at ansøgeren har
haft mulighed for at tilbagetage sin ansøgning eller udtale sig.
Artikel 38
Undersøgelse med hensyn til absolutte hindringer for registrering
1. Er mærket udelukket fra registrering i henhold til artikel 7 for alle
eller en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke EF-varemærket
søges registreret, afslås ansøgningen for de pågældende varer ellertjenesteydelser.
2. Indgår der i varemærket en bestanddel, der mangler fornødent
særpræg, og kan medtagelsen af denne bestanddel i mærket rejse tvivl
om omfanget af varemærkets beskyttelse, kan Harmoniseringskontoretsom betingelse for registrering af dette mærke kræve, at ansøgerenerklærer ikke at ville påberåbe sig eneret til den pågældende del. Denneerklæring bekendtgøres samtidig med ansøgningen eller i givet fald
registreringen af EF-varemærket.
3. Ansøgningen kan først afslås, efter at ansøgeren har haft
mulighed for at tilbagetage eller ændre sin ansøgning eller udtale sig.
ANDEN AFDELING
SØGNING
Artikel 39
Søgning
1. Når Harmoniseringskontoret har fastsat en ansøgningsdato for en
ansøgning om registrering af et EF-varemærke og har fastslået, at ansø-
geren opfylder betingelserne i artikel 5, udarbejder den en EF-søgningsrapport med angivelse af konstaterede ældre EF-varemærkereller EF-varemærkeansøgninger, som efter artikel 8 kan gøresgældende mod registrering af det pågældende EF-varemærke.
2. Så snart der er fastsat en ansøgningsdato for en EF-varemærkean-
søgning, sender Harmoniseringskontoret genpart deraf til den centralemyndighed for industriel ejendomsret i hver af de medlemsstater, derhar meddelt Harmoniseringskontoret, at de vil foretage søgning i egnevaremærkeregistre i forbindelse med EF-varemærkeansøgninger.
3. Hver af de i stk. 2 nævnte centrale myndigheder for industriel
ejendomsret skal inden tre måneder efter modtagelsen af en EF-vare-mærkeansøgning sende Harmoniseringskontoret sin søgningsrapport,enten med angivelse af de konstaterede ældre nationale mærker eller1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 16
▼B
mærkeansøgninger, som efter artikel 8 kan gøres gældende mod regi-
strering af det pågældende EF-varemærke, eller med en erklæring om,at søgningen har vist, at der ikke findes sådanne rettigheder.
4. Harmoniseringskontoret udbetaler hver enkelt centrale myndighed
for industriel ejendomsret et beløb for hver søgningsrapport, som denhar fremsendt i medfør af stk. 3. Beløbet, som skal være det sammefor alle centrale myndigheder, fastsættes af Budgetudvalget ved en
afgørelse, der træffes med et flertal på tre fjerdedele blandt medlems-
staternes repræsentanter.
5. Harmoniseringskontoret sender omgående EF-varemærkeansø-
geren EF-søgningsrapporten samt de nationale søgningsrapporter, den
har modtaget inden udløbet af den i stk. 3 fastsatte frist.
6. Straks efter offentliggørelsen af EF-varemærkeansøgningen, som
først må finde sted efter udløbet af en frist på en måned efter dendato, på hvilken Harmoniseringskontoret sender søgningsrapporterne
til ansøgeren, underretter Harmoniseringskontoret indehaverne af ældre
EF-varemærker eller EF-varemærkeansøgninger, der er nævnt i EF-søgningsrapporten, om offentliggørelsen af EF-varemærkeansøgningen.
7. Fem år efter at Harmoniseringskontoret har påbegyndt registre-
ringen af ansøgninger, forelægger Kommissionen Rådet en rapport
om, hvorledes søgningsordningen som fastlagt i denne artikel, herunderudbetalingerne til medlemsstaterne efter stk. 4, har fungeret, i givet faldmed passende forslag til ændring af denne forordning med henblik påtilpasning af søgningsordningen på grundlag af den indvundne erfaring
og under hensyntagen til udviklingen i søgningsteknik.
TREDJE AFDELING
BEKENDTGØRELSE AF ANSØGNINGEN
Artikel 40
Bekendtgørelse af ansøgningen
1. Er kravene til ansøgningen om registrering af et EF-varemærke
opfyldt, og er den i artikel 39, stk. 6, nævnte frist udløbet, bekendt-
gøres ansøgningen, såfremt den ikke afslås i henhold til artikel 37 og
38.
2. Afslås ansøgningen i henhold til artikel 37 og 38, efter at den er
bekendtgjort, offentliggøres afgørelsen om afslaget, når den er blevet
endelig.
FJERDE AFDELING
BEMÆRKNINGER FRA TREDJEMAND OG INDSIGELSE
Artikel 41
Bemærkninger fra tredjemand
1. Enhver fysisk eller juridisk person samt enhver sammenslutning,
som repræsenterer fabrikanter, producenter, tjenesteydende virksom-heder, handlende eller forbrugere, kan, når ansøgningen om
registrering af EF-varemærket er bekendtgjort, over for Harmonise-
ringskontoret skriftligt fremsætte bemærkninger med angivelse afgrundene til, at varemærket ex officio burde være udelukket fra regi-strering, navnlig i henhold til artikel 7. De pågældende bliver ikkeherved part i registreringsproceduren.
2. De i stk. 1 omhandlede bemærkninger meddeles ansøgeren, der
kan afgive udtalelse derom.
Artikel 42
Indsigelse
1. I indtil tre måneder efter bekendtgørelsen af EF-varemærkeansøg-
ningen kan der, under henvisning til at varemærket bør udelukkes fra1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 17
▼B
registrering i henhold til artikel 8, rejses indsigelse mod varemærkets
registrering:
a) i de i artikel 8, stk. 1 og 5, nævnte tilfælde, af indehavere af ældre
varemærker som omhandlet i artikel 8, stk. 2, samt af de licensta-
gere, som disse mærkeindehavere har bemyndiget dertil
b) i de i artikel 8, stk. 3, nævnte tilfælde, af indehavere af varemærker
som omhandlet i den pågældende bestemmelse
c) i de i artikel 8, stk. 4, nævnte tilfælde, af indehavere af ældre vare-
mærker eller tegn som omhandlet i den pågældende bestemmelsesamt af de personer, der i henhold til gældende national ret erbeføjet til at udøve disse rettigheder.
2. Der kan ligeledes rejses indsigelse mod registrering af vare-
mærket på de i stk. 1 fastsatte betingelser, hvis en ændret ansøgning
bekendtgøres i henhold til artikel 44, stk. 2, andet punktum.
3. Indsigelsen skal fremsættes skriftligt og skal begrundes. Den
anses først for fremsat, når indsigelsesgebyret er betalt. Inden for enfrist, der fastsættes af Harmoniseringskontoret, kan indsigeren frem-lægge kendsgerninger, beviser og argumenter til støtte for sinindsigelse.
Artikel 43
Behandling af indsigelsen
1. Under behandlingen af indsigelsen opfordrer Harmoniseringskon-
toret om fornødent parterne til inden for en af Harmoniseringskontoret
fastsat frist at udtale sig om meddelelser fra de øvrige parter eller fra
Harmoniseringskontoret selv.
2. På begæring af ansøgeren skal indehaveren af et ældre EF-vare-
mærke, der har rejst indsigelse, godtgøre, at der inden for de senestefem år forud for offentliggørelsen af EF-varemærkeansøgningen ergjort reel brug af det ældre EF-varemærke i Fællesskabet for de varerog tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, og som lægges til grund
for indsigelsen, eller at der foreligger rimelig grund til, at brug ikke har
fundet sted, forudsat at det ældre EF-varemærke på dette tidspunkt harværet registreret i mindst fem år. Godtgøres dette ikke, forkastes indsi-gelsen. Har det ældre EF-varemærke kun været anvendt for en del af devarer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, anses det ved
behandlingen af indsigelsen kun som registreret for denne del af
varerne eller tjenesteydelserne.
3. Stk. 2 finder anvendelse på de i artikel 8, stk. 2, litra a), omhand-
lede ældre nationale varemærker, dog således at brug i denmedlemsstat, hvor det ældre nationale varemærke er beskyttet, træderi stedet for brug i Fællesskabet.
4. Finder Harmoniseringskontoret det hensigtsmæssigt, opfordrer det
parterne til at indgå forlig.
5. Fremgår det af behandlingen af indsigelsen, at varemærket er
udelukket fra registrering for alle eller en del af de varer eller tjeneste-ydelser, for hvilke EF-varemærket søges registreret, afslås ansøgningenfor de pågældende varer eller tjenesteydelser. I modsat fald forkastesindsigelsen.
6. Afgørelsen om afslag på ansøgningen offentliggøres, når den er
blevet endelig.
FEMTE AFDELING
TILBAGETAGELSE, BEGRÆNSNING OG ÆNDRING AF ANSØG-
NINGEN
Artikel 44
Tilbagetagelse, begrænsning og ændring af ansøgningen
1. Ansøgeren kan til enhver tid tilbagetage sin ansøgningen (SIC!
ansøgning) om registrering af EF-varemærket eller begrænse den deri1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 18
▼B
angivne fortegnelse over varer eller tjenesteydelser. Er ansøgningen
allerede bekendtgjort, skal tilbagetagelsen eller begrænsningen lige-ledes offentliggøres.
2. I øvrigt kan ansøgningen om registrering af EF-varemærket på
ansøgerens anmodning kun ændres, når formålet er at berigtige ansøge-rens navn og adresse, sproglige fejl, skrivefejl eller åbenbare
urigtigheder, for så vidt en sådan berigtigelse ikke påvirker varemærket
i væsentlig grad eller udvider den angivne fortegnelse over varer ellertjenesteydelser. Vedrører ændringerne varemærkets udseende ellerfortegnelsen over varer eller tjenesteydelser, og finder disse ændringersted efter ansøgningens bekendtgørelse, skal ansøgningen bekendtgøres,således som den er ændret.
SJETTE AFDELING
REGISTRERING
Artikel 45
Registrering
Såfremt ansøgningen er i overensstemmelse med bestemmelserne i
denne forordning, og der ikke er rejst indsigelse inden for den i artikel
42, stk. 1, omhandlede frist, eller en eventuel indsigelse er blevetforkastet ved en endelig afgørelse, registreres varemærket som EF-varemærke, forudsat at registreringsgebyret er betalt inden for den fore-skrevne frist. Er gebyret ikke betalt inden for denne frist, ansesansøgningen for tilbagetaget.
AFSNIT V
EF-VAREMÆRKETS REGISTRERINGSPERIODE, FORNY-
ELSE OG ÆNDRING
Artikel 46
Registreringsperiode
Registreringsperioden for EF-varemærket er ti år regnet fra den dag,
ansøgningen blev indgivet. Registreringen kan fornyes i henhold tilartikel 47 for ti år ad gangen.
Artikel 47
Fornyelse
1. Registreringen af EF-varemærket fornyes efter ansøgningen fra
indehaveren af varemærket eller fra enhver person med udtrykkeligbemyndigelse fra førstnævnte, såfremt gebyrerne er betalt.
2. Harmoniseringskontoret giver indehaveren af EF-varemærket og
enhver indehaver af en registreret ret til EF-varemærket meddelelseom registreringsperiodens udløb i god tid forinden. Harmoniseringskon-toret kan ikke holdes ansvarligt for manglende meddelelse.
3. Ansøgningen om fornyelse skal indgives i løbet af et tidsrum på
seks måneder, som udløber den sidste dag i den måned, i hvilkenbeskyttelsesperioden udløber. Inden for dette tidsrum skal gebyrerneogså betales. Ansøgningen kan desuden indgives og gebyrerne betalesinden for en yderligere frist på seks måneder regnet fra dagen efter deni første punktum nævnte dag, hvis der inden for denne yderligere frist
betales et tillægsgebyr.
4. Såfremt ansøgningen eller gebyrerne kun omfatter en del af de
varer eller tjenesteydelser, for hvilke EF-varemærket er registreret,
fornyes registreringen kun for de pågældende varer eller tjeneste-
ydelser.
5. Fornyelsen får virkning fra dagen efter registreringsperiodens
udløb. Den indføres i registret.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 19
▼B
Artikel 48
Ændring
1. EF-varemærket må ikke ændres i registret i registreringsperioden
eller i forbindelse med registreringens fornyelse.
2. Såfremt EF-varemærket indeholder indehaverens navn og adresse,
kan enhver ændring heraf, som ikke væsentligt forandrer varemærkets
karakter i forhold til den oprindelige registrering, dog registreres påbegæring af indehaveren.
3. Offentliggørelsen af registreringen af en ændring omfatter en
gengivelse af det ændrede EF-varemærke. Tredjemand, hvis rettighederkan blive berørt af ændringen, kan anfægte registreringen af ændringeninden for en frist på tre måneder regnet fra offentliggørelsen.
AFSNIT VI
AFKALD, FORTABELSE OG UGYLDIGHED
FØRSTE AFDELING
AFKALD
Artikel 49
Afkald
1. Der kan gives afkald på EF-varemærket for alle eller en del af de
varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret.
2. Afkaldet skal af mærkeindehaveren skriftligt meddeles Harmoni-
seringskontoret. Det har først virkning, når det er indført i registret.
3. Til afkaldets indførelse i registret kræves samtykke af indeha-
veren af en registreret rettighed. Hvis en licens er registreret, kan et
afkald kun indføres i registret, såfremt mærkeindehaveren godtgør, at
han har underrettet licenstageren om, at han har til hensigt at giveafkald på mærket; efter udløbet af den i gennemførelsesforordningenforeskrevne frist indføres afkaldet i registret.
ANDEN AFDELING
FORTABELSESGRUNDE
Artikel 50
Fortabelsesgrunde
1. EF-varemærkeindehaverens ret erklæres fortabt efter indgivelse af
begæring herom til Harmoniseringskontoret eller ved fremsættelse afmodkrav under en sag om varemærkekrænkelse:
a) når der inden for en sammenhængende periode på fem år ikke inden
for Fællesskabet er gjort reel brug af varemærket for de varer ellertjenesteydelser, for hvilke det er registreret, og der ikke foreliggerrimelig grund til, at brug ikke har fundet sted; ingen kan dog gøre
gældende, at indehaveren har fortabt sin ret, hvis reel brug af vare-
mærket påbegyndes eller genoptages i tiden mellem udløbet affemårsperioden og tidspunktet for indgivelsen af begæring om forta-belse eller fremsættelsen af modkrav; påbegyndelse ellergenoptagelse af brugen inden for de sidste tre måneder forud for
indgivelsen af begæring om fortabelse eller fremsættelsen af
modkrav, idet denne tremånedersperiode tidligst begynder vedudløbet af den sammenhængende periode på fem år, tages imidlertidikke i betragtning, såfremt forberedelserne til påbegyndelse ellergenoptagelse af brugen først indledes, når indehaveren har fåetkendskab til, at der eventuelt vil blive indgivet begæring om forta-
belse eller fremsat modkrav
b) når varemærket på grund af indehaverens virksomhed eller passi-
vitet er blevet en almindelig betegnelse inden for handelen for envare eller tjenesteydelse, for hvilken det er registreret1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 20
▼B
c) når varemærket som følge af den brug, der af varemærkeindeha-
veren eller med dennes samtykke gøres deraf for de varer ellertjenesteydelser, for hvilke det er registreret, vil kunne vildlede
offentligheden, især med hensyn til varernes eller tjenesteydelsernes
art, beskaffenhed eller geografiske oprindelse
d) når varemærkeindehaveren ikke længere opfylder betingelserne i
artikel 5.
2. Hvis fortabelsesgrunden kun er til stede for en del af de varer
eller tjenesteydelser, for hvilke EF-varemærket er registreret, erklæres
indehaverens ret kun fortabt for så vidt angår de pågældende varer ellertjenesteydelser.
TREDJE AFDELING
UGYLDIGHEDSGRUNDE
Artikel 51
Absolutte ugyldighedsgrunde
1. Et EF-varemærke erklæres ugyldigt efter indgivelse af begæring
herom til Harmoniseringskontoret eller ved fremsættelse af modkravunder en sag om varemærkekrænkelse:
a) når det er registreret i strid med bestemmelserne i artikel 5 eller 7
b) når ansøgeren ved indgivelsen af ansøgningen var i ond tro.
2. Selv om EF-varemærket er registreret i strid med artikel 7, stk. 1,
litra b), c) eller d), kan det dog ikke erklæres ugyldigt, hvis det somfølge af den brug, der er gjort deraf, efter registreringen har fået fornø-dent særpræg for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det erregistreret.
3. Hvis ugyldighedsgrunden kun består for en del af de varer eller
tjenesteydelser, for hvilke EF-varemærket er registreret, kan mærket
kun erklæres ugyldigt for så vidt angår de pågældende varer eller tjene-
steydelser
Artikel 52
Relative ugyldighedsgrunde
1. EF-varemærket erklæres ugyldigt efter indgivelse af begæring
herom til Harmoniseringskontoret eller ved fremsættelse af modkrav
under en sag om varemærkekrænkelse:
a) når der findes et af de i artikel 8, stk. 2, omhandlede ældre vare-
mærker, og betingelserne i artikel 8, stk. 1 eller 5, er opfyldt
b) når der findes et af de i artikel 8, stk. 3 omhandlede varemærker, og
betingelserne i nævnte stykke er opfyldt
c) når der findes en af de i artikel 8, stk. 4 omhandlede ældre rettig-
heder, og betingelserne i nævnte stykke er opfyldt
2. EF-varemærket erklæres ligeledes ugyldigt efter indgivelse af
begæring herom til Harmoniseringskontoret eller ved fremsættelse afmodkrav under en sag om varemærkekrænkelse, hvis der i henhold til
gældende nationale retsregler om varemærkebeskyttelse kan rejses
forbud mod brug af mærket på grundlag af en anden ældre ret, her-under navnlig:
a) retten til et navn
b) retten til et portræt
c) en ophavsret
d) en industriel ejendomsret.
3. EF-varemærket kan ikke erklæres ugyldigt, såfremt indehaveren
af en rettighed som omhandlet som omhandlet i stk. 1 eller 2 udtryk-keligt giver sit samtykke til dette mærkes registrering, inden der erindgivet begæring om ugyldighed eller fremsat modkrav.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 21
▼B
4. Har indehaveren af en af de i stk. 1 eller 2 omhandlede rettig-
heder tidligere begæret EF-varemærket erklæret ugyldigt eller fremsatmodkrav under en sag om varemærkekrænkelse, kan han ikke indgive
en ny begæring om ugyldighed eller fremsætte modkrav under henvis-
ning til en anden af disse rettigheder, som han kunne have påberåbt sigtil støtte for sin første begæring eller det første modkrav.
5. Artikel 51, stk. 3, finder anvendelse.
Artikel 53
Rettighedsfortabelse på grund af passivitet
1. Har indehaveren af et EF-varemærke i fem på hinanden følgende
år tålt brugen af et yngre EF-varemærke inden for Fællesskabet medkendskab til denne brug, kan han ikke under henvisning til det ældrevaremærke kræve det yngre varemærke erklæret ugyldigt ellermodsætte sig brugen af det for varer eller tjenesteydelser, for hvilkedet yngre varemærke er blevet anvendt, medmindre ansøgningen om
registrering af det yngre EF-varemærke er indgivet i ond tro.
2. Har indehaveren af et af de i artikel 8, stk. 2, omhandlede ældre
nationale varemærker eller af et andet ældre tegn som omhandlet iartikel 8, stk. 4, i fem på hinanden følgende år tålt brugen af et yngreEF-varemærke i den medlemsstat, i hvilken det ældre varemærke ellerdet ældre tegn er beskyttet, med kendskab til denne brug, kan han ikke
under henvisning til det ældre varemærke eller det ældre tegn kræve
det yngre varemærke erklæret ugyldigt eller modsætte sig brugen afdet for varer eller tjenesteydelser, for hvilke det yngre varemærke erblevet anvendt, medmindre ansøgningen om registrering af det yngreEF-varemærke er indgivet i ond tro.
3. I de i stk. 1 eller 2 omhandlede tilfælde kan indehaveren af et
yngre EF-varemærke ikke modsætte sig brugen af en ældre rettighed,
selv om denne rettighed ikke længere kan gøres gældende mod det
yngre EF-varemærke.
FJERDE AFDELING
RETSVIRKNINGER AF FORTABELSE OG UGYLDIGHED
Artikel 54
Retsvirkninger af fortabelse og ugyldighed
1. I det omfang varemærkeindehaverens ret erklæres helt eller delvis
fortabt, anses de retsvirkninger, der i henhold til denne forordning erknyttet til varemærket, for bortfaldet med virkning fra det tidspunkt,hvor begæring om fortabelse er indgivet, eller der er fremsat modkrav.På begæring af en af parterne kan der i afgørelsen fastsættes et tidligere
tidspunkt for indtrædelsen af en fortabelsesgrund.
2. I det omfang EF-varemærket erklæres helt eller delvis ugyldigt,
anses de retsvirkninger, der i henhold til denne forordning er knyttet
til varemærket, for ikke at have eksisteret.
3. Med forbehold af nationale bestemmelser enten om krav på
erstatning for skader, der skyldes fejl eller ond tro hos mærkeindeha-veren, eller om uberettiget berigelse, berører den tilbagevirkende kraft,der er knyttet til mærkets fortabelse eller ugyldighed, ikke:
a) afgørelser i sager om varemærkekrænkelse, som har fået retskraft og
er blevet fuldbyrdet før afgørelsen om fortabelse eller ugyldighed
b) aftaler, der er indgået før afgørelsen om fortabelse eller ugyldighed,
i det omfang de er blevet opfyldt før afgørelsen; beløb, der er erlagti henhold til den pågældende aftale, kan dog ud fra rimeligheds-hensyn kræves tilbagebetalt, i det omfang omstændighederneberettiger det.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 22
▼B
FEMTE AFDELING
FREMGANGSMÅDE I SAGER VED HARMONISERINGSKONTORET I
SAGER OM VAREMÆRKERS FORTABELSE ELLER UGYLDIGHED
Artikel 55
Begæring om et varemærkes fortabelse eller ugyldighed
1. Begæring om et EF-varemærkes fortabelse eller ugyldighed kan
indgives til Harmoniseringskontoret:
a) i de i artikel 50 og 51 nævnte tilfælde, af enhver fysisk eller juridisk
person, samt af enhver sammenslutning, som er oprettet medhenblik på at repræsentere fabrikanter, producenter, tjenesteydendevirksomheder, handlende eller forbrugere, og som ifølge den lovgiv-ning, der finder anvendelse på dem, selv kan optræde som part i en
retssag
b) i de i artikel 52, stk. 1, nævnte tilfælde, af de i artikel 42, stk. 1,
omhandlede personer
c) i de i artikel 52, stk. 2, nævnte tilfælde, af indehaverne af de i
nævnte bestemmelse omhandlede ældre rettigheder eller af de
personer, som ifølge den berørte medlemsstats lovgivning kan udøve
de pågældende rettigheder.
2. Begæringen skal indgives skriftligt og skal begrundes. Den anses
først for indgivet, når gebyret er betalt.
3. Begæringen om varemærkets fortabelse eller ugyldighed afvises,
såfremt en ret i en af medlemsstaterne har truffet afgørelse i en sagvedrørende det samme spørgsmål mellem de samme parter, og denneafgørelse har fået retskraft.
Artikel 56
Behandling af begæringen
1. Under behandlingen af begæringen om varemærkets fortabelse
eller ugyldighed opfordrer Harmoniseringskontoret om fornødent
parterne til inden for en af Harmoniseringskontoret fastsat frist at
udtale sig om meddelelser fra denne eller om indlæg fra de øvrigeparter.
2. Efter anmodning fra indehaveren af EF-varemærket skal indeha-
veren af det ældre EF-varemærke, der er part i sagen om ugyldighed,
godtgøre, at der inden for de seneste fem år forud for begæringen om
ugyldighed, er gjort reel brug af det ældre EF-varemærke i Fælles-skabet for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret,og som lægges til grund for begæringen om ugyldighed, eller at derforeligger rimelig grund til, at brug ikke har fundet sted, forudsat atdet ældre EF-varemærke på dette tidspunkt har været registreret i
mindst fem år. Hvis det ældre EF-varemærke på tidspunktet for
bekendtgørelsen af EF-varemærkeansøgningen har været registreret imindst fem år, skal indehaveren af det ældre EF-varemærke ligeledesgodtgøre, at betingelserne i artikel 43, stk. 2, er opfyldt på nævnte tids-punkt. Godtgøres dette ikke, afvises begæringen om varemærkets
ugyldighed. Har det ældre EF-varemærke kun været anvendt for en
del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, ansesdet ved behandlingen af ugyldighedsbegæringen kun som registreret fordenne del af de pågældende varer eller tjenesteydelser.
3. Stk. 2 finder anvendelse på de i artikel 8, stk. 2, litra a), omhand-
lede ældre nationale varemærker, dog således, at brug i den
medlemsstat, hvor det ældre nationale varemærke er beskyttet, træderi stedet for brug i Fællesskabet.
4. Finder Harmoniseringskontoret det hensigtsmæssigt, kan den
opfordre parterne til at indgå forlig.
5. Fremgår det af behandlingen af begæringen om varemærkets
fortabelse eller ugyldighed, at varemærket ikke skulle have været regi-streret for alle eller en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilkedet er registreret, erklæres EF-varemærkeindehaverens ret fortabt eller1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 23
▼B
ugyldig for disse varer eller tjenesteydelser. I modsat fald afvises begæ-
ringen om varemærkets fortabelse eller ugyldighed.
6. Afgørelsen om EF-varemærkets fortabelse eller ugyldighed
indføres i registret, når den er blevet endelig.
AFSNIT VII
FREMGANGSMÅDE VED APPEL
Artikel 57
Afgørelser, der kan påklages
1. Afgørelser truffet af undersøgerne, indsigelsesafdelingerne, afde-
lingen for administration af varemærker og for juridiske spørgsmål
samt annullationsafdelingerne kan påklages. Klagen har opsættende
virkning.
2. En afgørelse, som ikke afslutter sagsbehandlingen i forhold til en
af parterne, kan kun påklages sammen med den endelige afgørelse,medmindre der i den pågældende afgørelse gives adgang til særskilt
klage.
Artikel 58
Personer, der er berettiget til at klage og til at være part i appel-
sager
Adgang til at klage har enhver part i en sag, der har ført til en afgø-
relse, som er gået vedkommende part imod. De øvrige parter i denpågældende sag er uden videre parter i appelsagen.
Artikel 59
Klagefrist og klagens form
Klagen skal indgives skriftligt til Harmoniseringskontoret inden to
måneder efter den dato, på hvilken der er givet meddelelse om denafgørelse, der påklages. Klagen anses først for indgivet, når klagege-byret er betalt. Inden fire måneder efter den dato, på hvilken der er
givet meddelelse om afgørelsen, skal der indgives en skriftlig begrun-
delse for klagen.
Artikel 60
Berigtigelse af den påklagede afgørelse
1. Finder den afdeling, hvis afgørelse anfægtes, at klagen kan
behandles og er begrundet, berigtiger den sin afgørelse i overensstem-melse med klagen. Dette gælder ikke, såfremt klageren har en modpart
i sagen.
2. Imødekommes klagen ikke inden en måned efter, at den begrun-
dede klage er modtaget, fremsendes den straks til appelkammeret udenbemærkninger til sagens realitet.
Artikel 61
Behandling af klagen
1. Kan klagen behandles, undersøger appelkammeret, om der kan
gives klageren medhold.
2. Under behandlingen af klagen opfordrer appelkammeret om
fornødent parterne til inden for en af kammeret fastsat frist at frem-komme med deres bemærkninger til dets meddelelser eller til indlægfra de øvrige parter.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 24
▼B
Artikel 62
Afgørelse af klagen
1. Efter at have realitetsbehandlet sagen træffer appelkammeret
afgørelse om klagen. Appelkammeret kan enten omgøre den af afde-lingen trufne afgørelse, eller hjemvise sagen til videre behandling iden pågældende afdeling.
2. Hjemviser appelkammeret sagen til videre behandling i den afde-
ling, som har truffet den påklagede afgørelse, er denne afdeling bundet
af præmisserne og konklusionerne i appelkammerets afgørelse, såfremt
de faktiske omstændigheder er uforandrede.
3. Appelkamrenes afgørelser får først retskraft fra udløbet af den
frist, der er omhandlet i artikel 63, stk. 5, eller, såfremt en sådan afgø-relse inden for denne frist er indbragt for Domstolen, fra tidspunktet fordens afvisning.
Artikel 63
Indbringelse af klager for Domstolen
1. Appelkamrenes afgørelser om klager kan indbringes for
Domstolen.
2. Indbringelse af klager kan ske under påberåbelse af inkompe-
tence, væsentlige formmangler eller overtrædelse af traktaten, af
denne forordning eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse
eller under påberåbelse af magtfordrejning.
3. Domstolen har kompetence til at ophæve eller omgøre den indkla-
gede afgørelse.
4. Enhver part i sagen ved appelkammeret har adgang til at
indbringe en klage, for så vidt den pågældende ikke har fået medhold.
5. Klagen indbringes for Domstolen inden to måneder efter datoen
for meddelelsen af appelkammerets afgørelse.
6. Harmoniseringskontoret træffer de foranstaltninger, der er
nødvendige til opfyldelse af Domstolens afgørelse.
AFSNIT VIII
EF-FÆLLESMÆRKER
Artikel 64
EF-fællesmærker
1. Et EF-fællesmærke er et EF-varemærke, som ved ansøgningen
om registrering betegnes som sådant, og som er egnet til at skelne varereller tjenesteydelser, der hidrører fra medlemmerne af den sammenslut-ning, som er indehaver at (SIC! af) mærket, fra andre virksomheders
varer eller tjenesteydelser. Sammenslutninger af fabrikanter, produ-
center, tjenesteydende virksomheder eller handlende, som ifølge denlovgivning, der finder anvendelse på dem, i eget navn kan have rettig-heder og forpligtelser af enhver art, indgå kontrakter eller foretageandre retshandler og optræde som part i en retssag, samt offentligret-lige juridiske personer kan indgive ansøgninger om registrering af EF-
fællesmærker.
2. Uanset artikel 7, stk. 1, litra c), kan EF-fællesmærker efter stk. 1
bestå af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til atbetegne varens eller tjenesteydelsens geografiske oprindelse. Et fælles-mærke giver ikke indehaveren ret til at forbyde tredjemand at bruge
sådanne tegn eller angivelser i omsætningen, for så vidt det sker i over-
ensstemmelse med god markedsføringsskik; navnlig kan et sådantmærke ikke påberåbes over for tredjemand, der har ret til at bruge engeografisk betegnelse.
3. Bestemmelserne i denne forordning finder anvendelse på EF-
fællesmærker, medmindre andet er fastsat i artikel 65 til 72.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 25
▼B
Artikel 65
Bestemmelser for mærkets benyttelse
1. Den, der ansøger om registrering af et EF-fællesmærke, skal
inden for den foreskrevne frist forelægge bestemmelser for mærketsbenyttelse.
2. Bestemmelserne skal angive, hvilke personer der har ret til at
benytte mærket, betingelserne for medlemskab af sammenslutningen,
samt, hvis sådanne findes, betingelserne for mærkets benyttelse, her-
under sanktioner. Bestemmelserne for benyttelse af et i artikel 64, stk.2, omhandlet mærke skal give enhver, hvis varer eller tjenesteydelserhidrører fra det pågældende geografiske område, ret til at blive optagetsom medlem af den sammenslutning, der er indehaver af mærket.
Artikel 66
Afslag på ansøgning om registrering
1. Foruden af de i artikel 36 og 38 omhandlede grunde til afslag på
en ansøgning om registrering af et EF-varemærke afslås en ansøgningom registrering af et EF-fællesmærke, hvis forskrifterne i artikel 64
eller 65 ikke er opfyldt, eller hvis bestemmelserne for mærkets benyt-
telse strider mod den offentlige orden eller sædelighed.
2. Endvidere afslås en ansøgning om registrering af et EF-fælles-
mærke, hvis det vil kunne vildlede offentligheden med hensyn tilmærkets karakter eller betydning som fællesmærke, navnlig hvis det
kan fremtræde som værende noget andet end et fællesmærke.
3. Ansøgningen afslås ikke, hvis ansøgeren efter en ændring af
bestemmelserne for mærkets benyttelse opfylder betingelserne i stk. 1og 2.
Artikel 67
Bemærkninger fra tredjemand
Foruden i de i artikel 41 nævnte tilfælde kan enhver person eller
sammenslutning, der er omhandlet i artikel 41, over for Harmonise-ringskontoret skriftligt fremsætte bemærkninger med angivelse afgrundene til, at en ansøgning om registrering af et EF-fællesmærke
burde afslås i henhold til artikel 66.
Artikel 68
Brug af mærket
Bruges EF-fællesmærket af en hertil berettiget person, anses bestem-
melserne i denne forordning for opfyldt, såfremt de øvrige betingelser,
som er foreskrevet i denne forordning vedrørende brugen af EF-vare-
mærket, er overholdt.
Artikel 69
Ændring af bestemmelserne for mærkets benyttelse
1. Indehaveren af et EF-fællesmærke skal forelægge Harmonise-
ringskontoret enhver ændring af bestemmelserne for mærkets
benyttelse.
2. Ændringerne indføres ikke i registret, hvis de ændrede bestem-
melser ikke opfylder forskrifterne i artikel 65, eller hvis de indebærer,at en af de i artikel 66 omhandlede grunde til afslag er opfyldt.
3. Artikel 67 finder anvendelse på ændrede bestemmelser for
mærkets benyttelse.
4. Ændringer i bestemmelserne for mærkets benyttelse får i forhold
til anvendelsen af denne forordning først virkning fra datoen forændringernes indførelse i registret.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 26
▼B
Artikel 70
Personer, som kan anlægge søgsmål om krænkelse
1. Bestemmelserne i artikel 22, stk. 3 og 4, vedrørende licenstage-
rens rettigheder finder anvendelse på enhver, der er berettiget til atbruge et EF-fællesmærke.
2. Indehaveren af et EF-fællesmærke kan på vegne af de personer,
der er berettiget til at bruge mærket, kræve erstatning for skade, de
har lidt ved uberettiget brug af mærket.
Artikel 71
Fortabelsesgrunde
Foruden af de i artikel 50 omhandlede fortabelsesgrunde erklæres EF-
fællesmærkeindehaverens ret fortabt efter indgivelse af begæring herom
til Harmoniseringskontoret eller ved fremsættelse af modkrav under en
sag om varemærkekrænkelse, såfremt:
a) mærkeindehaveren ikke træffer rimelige foranstaltninger til at hindre
brug af mærket på en måde, som er uforenelig med de betingelserfor mærkets benyttelse, der er fastlagt i bestemmelserne for mærkets
benyttelse, hvortil ændringer i givet fald er indført i registret
b) indehaveren har brugt mærket på en sådan måde, at det vil kunne
vildlede offentligheden, jf. artikel 66, stk. 2
c) en ændring af bestemmelserne for mærkets benyttelse er indført i
registret i strid med artikel 69, stk. 2, medmindre indehaveren veden yderligere ændring af bestemmelserne for mærkets benyttelse
opfylder kravene i nævnte stykke.
Artikel 72
Ugyldighedsgrunde
Foruden af de i artikel 51 og 52 omhandlede ugyldighedsgrunde
erklæres et EF-fællesmærke ugyldigt efter indgivelse af begæring
herom til Harmoniseringskontoret eller ved fremsættelse af modkrav
under en sag om varemærkekrænkelse, såfremt det er registreret i stridmed artikel 66, medmindre mærkeindehaveren ved en ændring afbestemmelserne for mærkets benyttelse opfylder kravene i nævnteartikel.
AFSNIT IX
BESTEMMELSER OM SAGSBEHANDLINGEN
FØRSTE AFDELING
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 73
Begrundelse af afgørelsen
Harmoniseringskontorets afgørelser skal begrundes. De må kun støttes
på grunde, som parterne har haft lejlighed til at udtale sig om.
Artikel 74
Harmoniseringskontorets ex officio prøvelse af de faktiske omstæn-
digheder
1. Under sagsbehandlingen ved Harmoniseringskontoret prøver dette
ex officio de faktiske omstændigheder; i sager vedrørende relative regi-streringshindringer begrænser Harmoniseringskontoret sig imidlertid til
at prøve de af parterne fremførte kendsgerninger, beviser og argu-
menter og de af parterne fremsatte anmodninger.
2. Harmoniseringskontoret kan se bort fra kendsgerninger og
beviser, som ikke er påberåbt eller fremført rettidigt af de pågældendeparter.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 27
▼B
Artikel 75
Mundtlig forhandling
1. Harmoniseringskontoret anordner mundtlig forhandling enten ex
officio eller på anmodning af en part i sagen, såfremt det anser detfor hensigtsmæssigt.
2. Den mundtlige forhandling for undersøgerne, indsigelsesafde-
lingen og afdelingen for administrationen af varemærker og for
juridiske spørgsmål er ikke offentlig.
3. Den mundtlige forhandling, herunder afsigelsen af afgørelsen, er
offentlig ved annullationsafdelingen og appelkamrene, medmindre den
pågældende afdeling træffer anden bestemmelse i tilfælde, hvor offent-lighed ville kunne medføre alvorlige og urimelige ulemper, især for enpart i sagen.
Artikel 76
Bevisoptagelse
1. Under sagsbehandlingen ved Harmoniseringskontoret kan bevi-
soptagelsen navnlig ske på følgende måder:
a) afhøring af parterne
b) indhentning af oplysninger
c) fremlæggelse af dokumenter og bevismidler
d) afhøring af vidner
e) udtalelser fra sagkyndige
f) skriftlige erklæringer, der er afgivet under ed eller på tro og love,
eller som har tilsvarende virkning i henhold til lovgivningen i denstat, hvor de er afgivet.
2. Den afdeling, der har fået sagen forelagt, kan lade et af sine
medlemmer foretage bevisoptagelsen.
3. Anser Harmoniseringskontoret det for påkrævet, at en part, et
vidne eller en sagkyndig afgiver mundtlig forklaring, indkalder det
den pågældende til at give møde for sig.
4. Parterne underrettes om afhøringen af et vidne eller en sagkyndig
ved Harmoniseringskontoret. De har ret til at overvære afhøringen ogstille spørgsmål til vidnet eller den sagkyndige.
Artikel 77
Tilstillelse af meddelelser
Harmoniseringskontoret tilstiller ex officio rette vedkommende alle
afgørelser og indkaldelser samt de meddelelser, som får en frist til atløbe, eller som skal tilstilles i henhold til andre bestemmelser i denneforordning eller til gennemførelsesforordningen, eller hvis tilstillelsepræsidenten for Harmoniseringskontoret har truffet bestemmelse om.
Artikel 78
Restitutio in integrum
1. En ansøger eller indehaver af et EF-varemærke eller enhver anden
part i en sag ved Harmoniseringskontoret, der trods iagttagelse af denefter omstændighederne fornødne omhu er blevet forhindret i over forHarmoniseringskontoret at overholde en frist, genindsættes på begæringi sine tidligere rettigheder, såfremt den manglende overholdelse af
fristen i medfør af denne forordning har som direkte følge, at en ret
eller et retsmiddel fortabes.
2. Begæringen skal indgives skriftligt inden to måneder fra hindrin-
gens ophør. Den ovenfor omhandlede undladelse skal bringes til ophørinden for samme frist. Begæringen kan kun antages inden for et år efterudløbet af den ikke overholdte frist. Er ansøgningen om fornyelse afregistreringen ikke indgivet, eller fornyelsesgebyret ikke betalt, inde-1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 28
▼B
holdes den i artikel 47, stk. 3, tredje punktum, fastsatte yderligere frist
på seks måneder, i fristen på et år.
3. Begæringen skal begrundes og skal angive de omstændigheder,
den støttes på. Den anses først for indgivet, når gebyret for genindsæt-telse i tidligere rettigheder er betalt.
4. Den afdeling, der er kompetent til at træffe afgørelse om undla-
delsen, træffer afgørelse om begæringen.
5. Bestemmelserne i denne artikel finder ikke anvendelse på de i stk.
2 samt de i artikel 29, stk. 1, og artikel 42, stk. 1, nævnte frister.
6. Når en ansøger eller en indehaver af et EF-varemærke genind-
sættes i sine tidligere rettigheder, kan den pågældende ikke gøre sinerettigheder gældende over for tredjemand, som i god tro har bragt vareri handelen eller præsteret tjenesteydelser under et tegn, som er identiskmed eller ligner EF-varemærket, i perioden mellem tidspunktet for
fortabelsen af retten til ansøgningen eller til EF-varemærket og tids-
punktet for offentliggørelsen af afgørelsen om genindsættelse i denneret.
7. Tredjemand, der kan gøre bestemmelserne i stk. 6 gældende, kan
inden for en frist på to måneder regnet fra datoen for offentliggørelsen
af afgørelsen om genindsættelse i rettighederne rejse tredjemandsindsi-gelse mod afgørelsen om indsættelse af ansøgeren eller indehaveren afet EF-varemærke i tidligere rettigheder.
8. Denne artikel indskrænker ikke en medlemsstats ret til at meddele
restitutio in integrum med hensyn til frister, som er fastsat i denneforordning, og som skal overholdes i forhold til den pågældende statsmyndigheder.
Artikel 79
Henvisning til almindelige retsgrundsætninger
I det omfang denne forordning, gennemførelsesforordningen, gebyrre-
gulativet eller appelkamrenes procesreglement ikke indeholder
bestemmelser om sagsbehandlingen, tager Harmoniseringskontoret
hensyn til de principper, der på dette område er almindelig anerkendti medlemsstaterne.
Artikel 80
Betalingsforpligtelsers ophør
1. Harmoniseringskontorets krav på betaling af gebyr forældes efter
fire år fra udgangen af det kalenderår, i hvilket gebyret forfaldt.
2. Krav mod Harmoniseringskontoret på tilbagebetaling af gebyrer
eller af beløb, der ved betaling af et gebyr er betalt for meget, forældesefter fire år fra udgangen af det kalenderår, i hvilket kravet er opstået.
3. Den i stk. 1 og 2 omhandlede frist afbrydes i det i stk. 1 nævnte
tilfælde ved en anmodning om betaling af gebyret, og i det i stk. 2
nævnte tilfælde ved en skriftlig og begrundet anmodning. Ved afbry-delsen begynder en ny forældelsesfrist straks at løbe; den udløbersenest seks år efter udgangen af det kalenderår, i hvilket den oprinde-lige frist begyndte at løbe, medmindre der i mellemtiden er anlagtretssag til opfyldelse af kravet; i så fald udløber fristen tidligst et år
efter, at dommen har fået retskraft.
ANDEN AFDELING
OMKOSTNINGER
Artikel 81
Fordeling af omkostningerne
1. Den tabende part i en indsigelses-, fortabelses-, ugyldigheds- eller
appelsag betaler de gebyrer, som er erlagt af den anden part, samt allede nødvendige omkostninger i forbindelse med sagen, som den anden1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 29
▼B
part har afholdt, herunder rejseudgifter, dagpenge og salær til en
befuldmægtiget, rådgiver eller advokat, inden for rammerne af debeløb, som er fastsat for hver omkostningskategori, på de betingelser,
der er fastsat i gennemførelsesforordningen, jf. dog bestemmelserne i
artikel 115, stk. 6.
2. Indsigelsesafdelingen, annullationsafdelingen eller appelkammeret
kan dog, hvis hver af parterne taber eller vinder sagen på et eller flerepunkter, eller ud fra rimelighedshensyn, træffe afgørelse om en andenfordeling af omkostningerne.
3. Den part, som bringer en sag til ophør ved tilbagetagelse af EF-
varemærkeansøgningen, indsigelsen, begæringen om fortabelse eller
ugyldighed, eller klagen, ved ikke at forny registreringen af EF-vare-
mærket eller ved at give afkald på det, betaler de gebyrer samt deomkostninger, som er afholdt af den anden part, på de betingelser, derer fastsat i stk. 1 og 2.
4. Finder indsigelsesafdelingen, annullationsafdelingen eller appel-
kammeret det ufornødent at træffe afgørelse i sagen, er de frit stillet i
deres afgørelse om sagsomkostningerne.
5. Er der mellem parterne ved indsigelsesafdelingen, annullationsaf-
delingen eller appelkammeret enighed om en anden fordeling af
omkostningerne end den, der følger af de foregående stykker, træfferden pågældende afdeling afgørelse i overensstemmelse hermed.
6. Indsigelsesafdelingens, annullationsafdelingens eller appelkamme-
rets registreringskontor fastsætter på begæring størrelsen af deomkostninger, der skal betales i medfør af de foregående stykker. Dettebeløb kan på begæring indgivet inden for den fastsatte frist ændres ved
en afgørelse truffet af indsigelsesafdelingen, annullationsafdelingen
eller appelkammeret.
Artikel 82
Tvangsfuldbyrdelse af afgørelser om fastsættelse af omkostninger
1. Enhver endelig afgørelse truffet af Harmoniseringskontoret om
fastsættelse af sagsomkostninger kan tvangsfuldbyrdes.
2. Tvangsfuldbyrdelse sker efter de regler i den borgerlige retspleje,
der gælder i den medlemsstat, på hvis område tvangsfuldbyrdelsenfinder sted. Fuldbyrdelsespåtegning skal efter en prøvelse, der kunomfatter ægtheden af det pågældende fuldbyrdelsesgrundlag, påføresaf den nationale myndighed, som hver medlemsstats regering udpeger
hertil og anmelder til Harmoniseringskontoret og Domstolen.
3. Når disse formkrav er opfyldt på den pågældende parts begæring,
kan denne lade tvangsfuldbyrdelsen udføre i overensstemmelse medden nationale lovgivning ved indbringelse direkte for den kompetentemyndighed.
4. Tvangsfuldbyrdelsen kan kun udsættes, såfremt Domstolen har
truffet afgørelse herom. Prøvelsen af fuldbyrdelsesforanstaltningerneslovlighed falder dog inden for de nationale retters kompetence.
TREDJE AFDELING
UNDERRETNING AF OFFENTLIGHEDEN OG AF MEDLEMSSTA-
TERNES MYNDIGHEDER
Artikel 83
EF-varemærkeregistret
Harmoniseringskontoret fører et register, der benævnes EF-varemærke-
registret, og som indeholder de oplysninger, hvis indførelse i registreter foreskrevet i denne forordning eller i gennemførelsesforordningen.Registret er offentligt tilgængeligt.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 30
▼B
Artikel 84
Aktindsigt
1. Adgang til aktindsigt vedrørende EF-varemærkeansøgninger, som
endnu ikke er bekendtgjort, kan kun opnås med ansøgerens samtykke.
2. Enhver, der godtgør, at ansøgeren har tilkendegivet, at han vil
påberåbe sig EF-varemærket over for førstnævnte efter registreringen,kan få adgang til sagens akter inden bekendtgørelsen af ansøgningenog uden ansøgerens samtykke.
3. Efter bekendtgørelsen af EF-varemærkeansøgningen kan enhver
på begæring få aktindsigt vedrørende den pågældende ansøgning ogdet pågældende varemærke.
4. Når der i medfør af stk. 2 eller 3 gives aktindsigt, kan visse doku-
menter i akterne dog undtages herfra efter bestemmelserne igennemførelsesforordningen.
Artikel 85
Regelmæssigt udkommende publikationer
Harmoniseringskontoret udgiver regelmæssigt
a) en EF-varemærketidende, der indeholder de indførelser, der har
fundet sted i EF-varemærkeregistret, samt andre oplysninger, hvisoffentliggørelse er foreskrevet i denne forordning eller i gennem-
førelsesforordningen
b) et meddelelsesblad, der indeholder almindelige meddelelser og
oplysninger fra præsidenten for Harmoniseringskontoret samt andreoplysninger vedrørende denne forordning og dens gennemførelse.
Artikel 86
Administrativt samarbejde
Harmoniseringskontoret og medlemsstaternes retter eller andre kompe-
tente myndigheder yder efter anmodning hinanden bistand ved at
meddele oplysninger eller give adgang til sagsakter, medmindre denneforordning eller national lovgivning bestemmer andet. Giver Harmoni-seringskontoret retter, anklagemyndigheder eller centrale myndighederfor industriel ejendomsret adgang til sagsakter, er denne adgang ikkeunderkastet begrænsningerne i artikel 84.
Artikel 87
Udveksling af publikationer
1. Harmoniseringskontoret og medlemsstaternes centrale myndig-
heder for industriel ejendomsret tilsender efter anmodningvederlagsfrit hinanden et eller flere eksemplarer af deres publikationertil de pågældende myndigheders eget brug.
2. Harmoniseringskontoret kan træffe aftaler om udveksling eller
levering af publikationer.
FJERDE AFDELING
REPRÆSENTATION
Artikel 88
Almindelige principper for repræsentation
1. Ingen er forpligtet til at lade sig repræsentere ved Harmonise-
ringskontoret, jf. dog stk. 2.
2. Fysiske og juridiske personer, der hverken har bopæl eller hoved-
sæde eller en regulær industriel eller kommerciel virksomhed iFællesskabet, skal være repræsenteret ved Harmoniseringskontoret ioverensstemmelse med artikel 89, stk. 1, i enhver sag, der behandles ihenhold til denne forordning, med undtagelse af indgivelse af en ansøg-1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 31
▼B
ning om registrering af et EF-varemærke, jf. dog stk. 3, andet punktum;
der kan fastsættes yderligere undtagelser i gennemførelsesforordningen.
3. Fysiske og juridiske personer, der har bopæl eller hovedsæde eller
en regulær industriel eller kommerciel virksomhed i Fællesskabet, kanlade sig repræsentere ved Harmoniseringskontoret af en af deresansatte, der skal vedlægge akterne en underskrevet fuldmagt, der ernærmere beskrevet i gennemførelsesforordningen. En ansat hos en afnærværende stykke omfattet juridisk person kan også repræsentere
andre juridiske personer, der har økonomisk tilknytning til førstnævnte
juridiske person, selv om disse andre juridiske personer hverken harbopæl eller hovedsæde eller en regulær industriel eller kommercielvirksomhed i Fællesskabet.
Artikel 89
Faglig repræsentation
1. Repræsentation af fysiske og juridiske personer ved Harmonise-
ringskontoret kan kun varetages af:
a) en advokat med bestalling i en af medlemsstaterne, som har sit
forretningssted i Fællesskabet, i det omfang han i denne stat kangive møde i varemærkesager, eller
b) personer, der er godkendt til at give møde i henhold til en af
Harmoniseringskontoret ført liste.
Befuldmægtigede, der optræder i sager for Harmoniseringskontoret,
skal vedlægge akterne en underskrevet fuldmagt, der er nærmere
beskrevet i gennemførelsesforordningen.
2. På listen over godkendte mødeberettigede kan opføres enhver
fysisk person, der opfylder følgende betingelser:
a) han skal være statsborger i en af medlemsstaterne
b) han skal have sit forretningssted eller ansættelsessted i Fællesskabet
c) han skal være bemyndiget til at repræsentere fysiske eller juridiske
personer i varemærkesager ved den centrale myndighed for indu-striel ejendomsret i den medlemsstat, hvor han har sitforretningssted eller ansættelsessted. Hvis bemyndigelsen i denpågældende stat ikke er betinget af særlige faglige kvalifikationer,skal den, der ansøger om opførelse på Harmoniseringskontorets
liste, i mindst fem år regelmæssigt have optrådt i varemærkesager
ved den pågældende stats centrale myndighed for industriel ejen-domsret. Personer, hvis faglige kvalifikationer, med hensyn til atrepræsentere fysiske eller juridiske personer i varemærkesager veden af medlemsstaternes centrale myndighed for industriel ejen-
domsret, er officielt anerkendt i henhold til den pågældende stats
forskrifter, skal dog ikke opfylde dette krav.
3. Opførelse på listen sker efter ansøgning, som skal vedlægges en
attest fra den centrale myndighed for industriel ejendomsret i denpågældende medlemsstat, hvoraf det fremgår, at betingelserne i stk. 2er opfyldt.
4. Præsidenten for Harmoniseringskontoret kan give dispensation
fra:
a) kravet i stk. 2, litra c), andet punktum, såfremt den, der ansøger om
opførelse på listen, godtgør, at han ad anden vej har erhvervet denødvendige kvalifikationer
b) kravet i stk. 2, litra a), når særlige omstændigheder taler derfor.
5. Betingelserne for at slette en person af listen over godkendte
mødeberettigede fastsættes i gennemførelsesforordningen.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 32
▼B
AFSNIT X
KOMPETENCE OG RETSPLEJE I SØGSMÅL VEDRØRENDE
EF-VAREMÆRKER
FØRSTE AFDELING
ANVENDELSE AF FULDBYRDELSESKONVENTIONEN
Artikel 90
Anvendelse af fuldbyrdelseskonventionen
1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, finder bestemmel-
serne i konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af
retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, undertegnet i
Bruxelles den 27. september 1968, som ændret ved konventionerneom tiltrædelse af nævnte konvention af de stater, som har tiltrådt DeEuropæiske Fællesskaber, idet nævnte konvention og nævnte konventi-oner i det følgende under ét benævnes »fuldbyrdelseskonventionen«,
anvendelse på sager vedrørende EF-varemærker og ansøgninger om
registrering af EF-varemærker samt på sager i forbindelse med litispen-dens og indbyrdes sammenhængende krav vedrørende EF-varemærkerog nationale varemærker.
2. For så vidt angår sager, der er et resultat af de i artikel 92
omhandlede søgsmål og modkrav:
a) finder artikel 2, artikel 4, artikel 5, stk. 1, 3, 4 og 5, og artikel 24 i
fuldbyrdelseskonventionen ikke anvendelse
b) finder artikel 17 og 18 i nævnte konvention anvendelse med de
begrænsninger, der er fastsat i artikel 93, stk. 4, i nærværende
forordning
c) finder de bestemmelser i konventionens afsnit II, der gælder for
personer, som har bopæl i en medlemsstat, ligeledes anvendelse på
personer, som ikke har bopæl i nogen af medlemsstaterne, men somhar et forretningssted i en af disse.
ANDEN AFDELING
RETSSAGER OM KRÆNKELSE AF EF-VAREMÆRKER OG OM
DERES GYLDIGHED
Artikel 91
EF-varemærkedomstole
1. Medlemsstaterne udpeger på deres områder det mindst mulige
antal nationale retter i første og anden instans, i det følgende benævnt»EF-varemærkedomstole«, som skal varetage de opgaver, der pålæggesdem ved denne forordning.
2. Hver medlemsstat sender senest tre år efter denne forordnings
ikrafttræden Kommissionen en liste over EF-varemærkedomstolenemed angivelse af deres betegnelse og stedlige kompetence.
3. Ændringer i domstolens antal, betegnelse eller stedlige kompe-
tence, der foretages efter fremsendelsen af den i stk. 2 omhandledeliste, meddeles straks Kommissionen af den pågældende medlemsstat.
4. Kommissionen meddeler medlemsstaterne de i stk. 2 og 3
omhandlede oplysninger og offentliggør dem i --- ENTITY DEFAULT
---.
5. Indtil en medlemsstat har fremsendt den i stk. 2 omhandlede liste,
anlægges enhver sag, der er et resultat af et af de i artikel 92 omhand-
lede søgsmål eller modkrav, og med hensyn til hvilken den pågældendestats retter har kompetence i medfør af artikel 93, ved den ret i denpågældende stat, som ville have stedlig og saglig kompetence, hvissagen vedrørte et nationalt varemærke, der er registreret i den pågæl-dende stat.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 33
▼B
Artikel 92
Kompetence med hensyn til krænkelse og gyldighed
EF-varemærkedomstolene har enekompetence til at afgøre:
a) alle søgsmål vedrørende krænkelse af et EF-varemærke og — hvis
national ret giver mulighed herfor — søgsmål vedrørende trusselom krænkelse af et EF-varemærke
b) alle søgsmål til fastslåelse af, at der ikke foreligger krænkelse af et
EF-varemærke, hvis national ret giver mulighed herfor
c) alle søgsmål i anledning af de i artikel 9, stk. 3, andet punktum,
omhandlede handlinger
d) modkrav med påstand om EF-varemærkets fortabelse eller ugyl-
dighed som omhandlet i artikel 96.
Artikel 93
International kompetence
1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning eller i de bestem-
melser i fuldbyrdelseskonventionen, der finder anvendelse i henhold tilartikel 90, anlægges de sager, der er et resultat af de i artikel 92omhandlede søgsmål og modkrav, ved retterne i den medlemsstat,hvor sagsøgte har bopæl, eller, hvis han ikke har bopæl i nogen af
medlemsstaterne, i den medlemsstat, hvor han har forretningssted.
2. Har sagsøgte hverken bopæl eller forretningssted i nogen af
medlemsstaterne, anlægges disse sager ved retterne i den medlemsstat,
hvor sagsøger har bopæl, eller, såfremt han ikke har bopæl i nogen afmedlemsstaterne, i den medlemsstat, hvor han har forretningssted.
3. Har hverken sagsøgte eller sagsøger en sådan bopæl eller et
sådant forretningssted, anlægges disse sager ved retterne i denmedlemsstat, hvor Harmoniseringskontoret har sit hjemsted.
4. Uanset bestemmelserne i stk. 1 til 3:
a) finder artikel 17 i fuldbyrdelseskonventionen anvendelse, hvis
parterne aftaler, at en anden EF-varemærkedomstol skal have
kompetence
b) finder artikel 18 i nævnte konvention anvendelse, hvis sagsøgte
giver møde for en anden EF-varemærkedomstol.
5. De sager, der er et resultat af de i artikel 92 omhandlede søgsmål
og modkrav, kan, bortset fra søgsmål til fastslåelse af, at der ikke fore-ligger krænkelse af et EF-varemærke, ligeledes anlægges ved retterne i
den medlemsstat, hvor krænkelsen er begået, eller hvor der er risiko for
krænkelse, eller hvor en handling som omhandlet i artikel 9, stk. 3,andet punktum, er begået.
Artikel 94
Kompetenceområde
1. En EF-varemærkedomstol, der har kompetence i medfør af artikel
93, stk. 1 til 4, er kompetent med hensyn til:
— krænkelser af EF-varemærker, der er begået, eller som der er risiko
for i en af medlemsstaterne
— de i artikel 9, stk. 3, andet punktum, omhandlede handlinger, som
er begået i en af medlemsstaterne.
2. En EF-varemærkedomstol, der har kompetence i medfør af artikel
93, stk. 5, er kun kompetent med hensyn til handlinger, der er begået,eller som der er risiko for i den medlemsstat, hvor denne ret er belig-gende.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 34
▼B
Artikel 95
Formodning for gyldighed — Realitetsindsigelse
1. EF-varemærkedomstolene anser et EF-varemærke for gyldigt,
medmindre dets gyldighed af sagsøgte anfægtes med et modkrav omfortabelse eller ugyldighed.
2. Et EF-varemærkes gyldighed kan ikke anfægtes under et søgsmål
til fastslåelse af, at der ikke foreligger krænkelse.
3. I de i artikel 92, litra a) og c), omhandlede søgsmål kan en
påstand om EF-varemærkets fortabelse eller ugyldighed, som frem-sættes på anden måde end som et modkrav, fremsættes, såfremtsagsøgte påberåber sig, at EF-varemærket kunne erklæres fortabt pågrund af manglende brug eller ugyldigt på grund af en sagsøgte tilkom-
mende ældre rettighed.
Artikel 96
Modkrav
1. Modkrav med påstand om varemærkets fortabelse eller ugyl-
dighed kan kun fremsættes på grundlag af de i denne forordning
fastsatte fortabelses- eller ugyldighedsgrunde.
2. En EF-varemærkedomstol afviser et modkrav om fortabelse eller
ugyldighed, såfremt Harmoniseringskontoret allerede har truffet endeligafgørelse i en sag vedrørende samme spørgsmål mellem de sammeparter.
3. Fremsættes modkravet under en retssag, som mærkeindehaveren
ikke allerede er part i, underrettes han derom og kan intervenere i rets-
sagen i overensstemmelse med betingelserne i den nationale
lovgivning.
4. Den EF-varemærkedomstol, ved hvilken der er fremsat modkrav
med påstand om et EF-varemærkes fortabelse eller ugyldighed,meddeler Harmoniseringskontoret datoen for fremsættelsen afmodkravet. Denne indfører oplysningen herom i EF-varemærkeregis-
tret.
5. Artikel 56, stk. 3, 4, 5 og 6, finder anvendelse.6. Såfremt en EF-varemærkedomstol har truffet en endelig afgørelse
om et modkrav med påstand om et EF-varemærkes fortabelse ellerugyldighed, fremsendes en genpart af afgørelsen til Harmoniserings-kontoret. Enhver kan anmode om oplysninger herom.Harmoniseringskontoret indfører en henvisning til afgørelsen i EF-vare-mærkeregistret på de vilkår, der er fastsat i
gennemførelsesforordningen.
7. Den EF-varemærkedomstol, som skal afgøre et modkrav om EF-
varemærkets fortabelse eller ugyldighed, kan på begæring af indeha-veren af EF-varemærket og efter at have hørt de øvrige parter udsættesagens behandling og opfordre sagsøgte til inden for en af domstolenfastsat frist at indgive begæring til Harmoniseringskontoret om EF-
varemærkets fortabelse eller ugyldighed. Indgives begæringen ikke
inden for den fastsatte frist, optages sagen til fortsat behandling;modkravet anses for frafaldet. Artikel 100, stk. 3, finder anvendelse.
Artikel 97
Lovvalg
1. EF-varemærkedomstolene anvender bestemmelserne i denne
forordning.
2. I alle spørgsmål, der ikke henhører under forordningens anvendel-
sesområde, anvender EF-varemærkedomstolen sin nationale ret,herunder sin internationale privatret.
3. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, anvender en EF-
varemærkedomstol de retsplejeregler, der gælder for sager af samme art1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 35
▼B
vedrørende et nationalt varemærke i den medlemsstat, hvor den er
beliggende.
Artikel 98
Sanktioner
1. Såfremt en EF-varemærkedomstol finder, at sagsøgte har krænket
eller truet med at krænke et EF-varemærke, udsteder den et forbud
mod, at sagsøgte krænker eller truer med at krænke EF-varemærket,medmindre der er særlige grunde til at undlade dette. Den træffer lige-ledes i henhold til den nationale lovgivning foranstaltninger, som tagersigte på at sikre overholdelsen af dette forbud.
2. I øvrigt anvender EF-varemærkedomstolen lovgivningen, her-
under den internationale privatret, i den medlemsstat, hvorkrænkelserne er begået, eller hvor der har været risiko for krænkelse.
Artikel 99
Foreløbige, herunder sikrende retsmidler
1. De foreløbige, herunder sikrende retsmidler, der er fastsat i en
medlemsstats lovgivning for et nationalt mærke, kan kræves foretaget
for et EF-varemærke eller en ansøgning om registrering af et EF-vare-mærke af denne stats retslige myndigheder, herunder EF-varemærkedomstolene, selv om en EF-varemærkedomstol i en andenmedlemsstat i medfør af denne forordning er kompetent til at afgøre
selve sagen.
2. En EF-varemærkedomstol, der er kompetent i medfør af artikel
93, stk. 1, 2, 3 eller 4, er desuden kompetent til at anordne anvendelse
af foreløbige, herunder sikrende retsmidler, der, efter en eventuelt
nødvendig procedure for anerkendelse og fuldbyrdelse i overensstem-melse med afsnit III i fuldbyrdelseskonventionen, har virkning påenhver medlemsstats område. Denne ret er enekompetent.
Artikel 100
Særlige regler om konnekse sager
1. En EF-varemærkedomstol, der skal afgøre et søgsmål som
omhandlet i artikel 92, bortset fra søgsmål til fastslåelse af, at der
ikke foreligger krænkelse, udsætter sagen, medmindre der er særlige
årsager til at fortsætte sagens behandling, enten ex officio efter athave hørt parterne eller på anmodning af en af parterne og efter athave hørt de øvrige parter, såfremt der ved en anden EF-varemærke-domstol allerede er fremsat et modkrav, hvorved EF-varemærkets
gyldighed bestrides, eller der til Harmoniseringskontoret er indgivet
begæring om varemærkets fortabelse eller ugyldighed.
2. Harmoniseringskontoret udsætter sin behandling af en begæring
om varemærkets fortabelse eller ugyldighed, medmindre der er særlige
årsager til at fortsætte sagens behandling, enten ex officio efter at havehørt parterne eller på anmodning af en af parterne og efter at have hørtde øvrige parter, såfremt der ved en EF-varemærkedomstol allerede erfremsat et modkrav, hvorved EF-varemærkets gyldighed bestrides. Hvis
en af parterne i sagen for EF-varemærkedomstolen anmoder om det,
kan domstolen dog udsætte sagen efter at have hørt de øvrige parter isagen. Harmoniseringskontoret fortsætter i så fald behandlingen afbegæringen.
3. Udsætter EF-varemærkedomstolen sagens behandling, kan den
anordne anvendelse af foreløbige, herunder sikrende retsmidler, for dettidsrum, udsættelsen varer.
Artikel 101
Kompetence for EF-varemærkedomstole i anden instans — Anke
1. Retsafgørelser truffet af en EF-varemærkedomstol i første instans
i forbindelse med de sager, der er et resultat af de i artikel 92 omhand-1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 36
▼B
lede søgsmål og modkrav, kan indbringes for en EF-varemærkedomstol
i anden instans.
2. Betingelserne for anke til en EF-varemærkedomstol i anden
instans følger den nationale lovgivning i den medlemsstat, på hvisområde denne domstol er beliggende.
3. For så vidt angår retsafgørelser, der træffes af EF-varemærke-
domstole i anden instans, gælder de nationale regler om yderligere
anke.
TREDJE AFDELING
ANDRE SØGSMÅL VEDRØRENDE EF-VAREMÆRKER
Artikel 102
Supplerende bestemmelser om kompetence for andre nationale
domstole end EF-varemærkedomstole
1. Inden for den medlemsstat, hvis retter er kompetente i henhold til
artikel 90, stk. 1, anlægges alle andre sager end dem, der er omhandleti artikel 92, ved den ret, som ville have stedlig og saglig kompetence i
søgsmål vedrørende nationale varemærker, der er registreret i den
pågældende stat.
2. Såfremt ingen ret i henhold til artikel 90, stk. 1, samt stk. 1 i
nærværende artikel har kompetence til at afgøre et søgsmål, der ikkeer omhandlet i artikel 92, men som vedrører et EF-varemærke, kandette søgsmål indbringes for retterne i den medlemsstat, hvor Harmoni-seringskontoret har sit hjemsted.
Artikel 103
Forpligtelse for de nationale retter
En national ret, som behandler andre søgsmål vedrørende et EF-vare-
mærke end dem, der er omhandlet i artikel 92, skal betragtevaremærket som gyldigt.
FJERDE AFDELING
OVERGANGSBESTEMMELSE
Artikel 104
Overgangsbestemmelse vedrørende anvendelsen af fuldbyrdelses-
konventionen
De bestemmelser i fuldbyrdelseskonventionen, der finder anvendelse i
henhold til de foregående artikler, har kun virkning for en medlemsstat
i den tekst til konventionen, der er gældende for den pågældendemedlemsstat på et givet tidspunkt.
AFSNIT XI
INDVIRKNING PÅ MEDLEMSSTATERNES RETSREGLER
FØRSTE AFDELING
SØGSMÅL OM KRÆNKELSE AF FLERE VAREMÆRKER
Artikel 105
Litispendens og indbyrdes sammenhængende krav i søgsmål om
krænkelse af EF-varemærker og nationale varemærker
1. Når krav vedrørende krænkelse, der har samme genstand og
hviler på samme retsgrundlag, fremsættes mellem de samme parter forretterne i forskellige medlemsstater, det ene på grundlag af et EF-vare-mærke og det andet på grundlag af et nationalt varemærke:
a) skal den ret, ved hvilken sagen er anlagt sidst, på embeds vegne
erklære sig inkompetent til fordel for den ret, ved hvilken sagen er1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 37
▼B
anlagt først, såfremt de pågældende varemærker er identiske og
gælder for varer eller tjenesteydelser af samme art. Den ret, somherefter skulle erklære sig inkompetent, kan udsætte afgørelsen,
såfremt den anden rets kompetence bestrides
b) kan den ret, for hvilken sagen er anlagt sidst, udsætte sagen, såfremt
de pågældende varemærker er identiske og gælder for varer eller
tjenesteydelser af lignende art, samt såfremt de anfægtede vare-mærker ligner hinanden og gælder for varer eller tjenesteydelser afsamme eller lignende art.
2. Den ret, ved hvilken der anlægges søgsmål om krænkelse af et
EF-varemærke, afviser sagen, hvis der er afsagt endelig dom vedrø-
rende de samme forhold i en sag mellem de samme parter omkrænkelse af et nationalt varemærke, som er identisk med EF-vare-mærket, og som gælder for varer eller tjenesteydelser af samme art.
3. Den ret, ved hvilken der anlægges søgsmål om krænkelse af et
nationalt varemærke, afviser sagen, hvis der er afsagt endelig dom
vedrørende de samme forhold i en sag mellem de samme parter omkrænkelse af et EF-varemærke, som er identisk med det nationale vare-mærke, og som gælder for varer eller tjenesteydelser af samme art.
4. Stk. 1, 2 og 3 finder ikke anvendelse på foreløbige, herunder
sikrende retsmidler.
ANDEN AFDELING
FORBUD MOD BRUG AF EF-VAREMÆRKER I MEDFØR AF
MEDLEMSSTATERNES RETSREGLER
Artikel 106
Forbud mod brug af EF-varemærker
1. Medmindre andet er fastsat, berører denne forordning ikke retten i
henhold til medlemsstaternes lovgivning til at anfægte brug af et yngreEF-varemærke som følge af krænkelse af ældre rettigheder som
omhandlet i artikel 8 eller artikel 52, stk. 2. Anfægtelse som følge af
krænkelse af ældre rettigheder som omhandlet i artikel 8, stk. 2 og 4,kan dog ikke længere finde sted, hvis indehaveren af den ældrerettighed i henhold til artikel 53, stk. 2, ikke længere kan begære EF-varemærket kendt ugyldigt.
2. Medmindre andet er fastsat, berører denne forordning ikke retten
til på grundlag af en medlemsstats civilret, forvaltningsret eller straf-feret eller på grundlag af EF-retsforskrifter at anlægge søgsmål medhenblik på at få nedlagt forbud mod brugen af et EF-varemærke, forså vidt brugen af et nationalt varemærke kan forbydes i medfør af denpågældende medlemsstats retsregler eller i medfør af EF-retten.
Artikel 107
Ældre rettigheder, som kun har lokal betydning
1. Indehaveren af en ældre ret, som kun har lokal betydning, kan
modsætte sig brugen af EF-varemærket inden for det område, hvor
denne ret er beskyttet, såfremt den pågældende medlemsstats lovgiv-
ning tillader det.
2. Stk. 1 finder dog ikke anvendelse, hvis indehaveren af en ældre
ret inden for det område, hvor denne ret er beskyttet, i fem på hinandenfølgende år har tålt brugen af EF-varemærket med kendskab til denne
brug, medmindre ansøgningen om registrering af EF-varemærket er
indgivet i ond tro.
3. Indehaveren af EF-varemærket kan ikke modsætte sig brugen af
den i stk. 1 omhandlede ret, uanset om denne ret ikke længere kangøres gældende mod EF-varemærket.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 38
▼B
TREDJE AFDELING
OVERGANG TIL ANSØGNING OM REGISTRERING SOM NATIO-
NALT VAREMÆRKE
Artikel 108
Begæring om national sagsbehandling
1. Ansøgeren eller indehaveren af et EF-varemærke kan indgive en
begæring om at lade sin ansøgning eller sit EF-varemærke overgå til en
ansøgning om registrering som nationalt varemærke:
a) for så vidt ansøgningen om registrering af EF-varemærket er afslået,
tilbagetaget eller anses for tilbagetaget
b) for så vidt EF-varemærket ikke længere har retsvirkning.
2. Overgang finder ikke sted:
a) hvis EF-varemærkeindehaverens ret er erklæret fortabt som følge af
manglende brug af dette mærke, medmindre EF-varemærket i denmedlemsstat, for hvilken der begæres overgang, har været brugt påen sådan måde, at det ifølge den pågældende medlemsstats lovgiv-ning anses for reel brug
b) hvis overgangen har til formål at opnå beskyttelse i en medlemsstat,
hvor der ifølge en afgørelse truffet af Harmoniseringskontoret elleren national ret foreligger en registreringshindring for det EF-vare-mærke, der søges registreret, eller en fortabelses- eller
ugyldighedsgrund mod det registrerede EF-varemærke.
3. For den nationale ansøgning, der er resultatet af overgangen af et
EF-varemærke eller en EF-varemærkeansøgning, gælder i den berørtemedlemsstat ansøgningsdatoen for det pågældende EF-varemærke ellerprioritetsdatoen for den pågældende ansøgning, og i givet fald denanciennitet for et i denne stat eksisterende varemærke, der påberåbes i
medfør af artikel 34 eller 35.
4. Såfremt— EF-varemærkeansøgningen anses for tilbagetaget eller afslås ved en
af Harmoniseringskontoret truffet endelig afgørelse
— EF-varemærkets retsvirkning ophører som følge af en af Harmoni-
seringskontoret truffet endelig afgørelse eller som følge afregistrering af afkald på EF-varemærket
tilsender Harmoniseringskontoret ansøgeren eller indehaveren en
meddelelse, der giver den pågældende en frist på tre måneder fra
datoen for denne meddelelse til at indgive en begæring om overgang.
5. Såfremt EF-varemærkeansøgningen tilbagetages, eller EF-vare-
mærkets retsvirkning ophører, fordi registreringen ikke er blevetfornyet, indgives begæringen om overgang inden for en frist på tremåneder fra den dag, hvor EF-varemærkeansøgningen blev tilbage-
taget, eller hvor EF-varemærkets registreringsperiode udløb.
6. Ophører EF-varemærkets retsvirkning som følge af en afgørelse
truffet af en national ret, skal begæringen om overgang indgives indenfor en frist på tre måneder fra den dag, hvor denne afgørelse får rets-kraft.
7. Virkningen af artikel 32 ophører, hvis begæringen ikke indgives
inden for den fastsatte frist.
Artikel 109
Indgivelse, offentliggørelse og videresendelse af begæringen om
overgang
1. Begæring om overgang indgives til Harmoniseringskontoret og
angiver de medlemsstater, i hvilke der ønskes foretaget sagsbehandlingmed henblik på registrering af et nationalt varemærke. Begæringenanses først for indgivet, når gebyret for overgang er betalt.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 39
▼B
2. Såfremt EF-varemærkeansøgningen er bekendtgjort, indføres
begæringens modtagelse i EF-varemærkeregistret, og begæringenbekendtgøres.
3. Harmoniseringskontoret undersøger, om overgang kan begæres i
henhold til artikel 108, stk. 1, om begæringen er indgivet inden forden i artikel 108, stk. 4, 5 eller 6, fastsatte frist, alt efter hvilkettilfælde der er tale om, og om gebyret for overgang er betalt. Er disse
betingelser opfyldt, videresender Harmoniseringskontoret begæringen
til de centrale myndigheder for industriel ejendomsret i de i begæringenangivne stater. Harmoniseringskontoret giver på anmodning dencentrale myndighed for industriel ejendomsret i en berørt medlemsstatalle oplysninger, som kan gøre det muligt for den at afgøre, om begæ-
ringen kan imødekommes.
Artikel 110
Formkrav i forbindelse med overgang
1. Den centrale myndighed for industriel ejendomsret, til hvilken
begæringen er videresendt, træffer afgørelse om, hvorvidt denne kanimødekommes.
2. En EF-varemærkeansøgning eller et EF-varemærke, som er vide-
resendt i henhold til artikel 109, må ikke underkastes formkrav i den
nationale lovgivning, som afviger fra kravene i denne forordning elleri gennemførelsesforordningen eller yderligere formkrav.
3. Den centrale myndighed for industriel ejendomsret, som begæ-
ringen er sendt til, kan inden for en frist, som ikke er under to
måneder, kræve, at ansøgeren:
a) betaler det nationale ansøgningsgebyr
b) indleverer en oversættelse til et af den pågældende stats officielle
sprog af begæringen og dennes bilag
c) angiver en valgt adresse i den pågældende stat
d) vedlægger en gengivelse af varemærket i det antal eksemplarer, der
ønskes af den pågældende stat.
AFSNIT XII
HARMONISERINGSKONTORET
FØRSTE AFDELING
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 111
Retlig status
1. Harmoniseringskontoret er et fællesskabsorgan. Det har status
som juridisk person.
2. Harmoniseringskontoret har i hver medlemsstat den videstgående
rets- og handleevne, som i henhold til vedkommende stats lovgivningtillægges juridiske personer; det kan i særdeleshed erhverve og afhændefast ejendom og løsøre og optræde som part i retssager.
3. Harmoniseringskontoret repræsenteres af sin præsident.
Artikel 112
Ansatte
1. Vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og
ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte samt de efter fælles aftalemellem Fællesskabernes institutioner vedtagne gennemførelsesord-ninger til disse bestemmelser gælder for Harmoniseringskontoretsansatte bortset fra medlemmerne af appelkamrene, for hvilke artikel131 gælder.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 40
▼B
2. Bortset fra de i artikel 120 nævnte tilfælde udøver Harmonise-
ringskontoret over for de ansatte de beføjelser, som i vedtægten og iansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte er tillagt den enkelte institu-
tion.
Artikel 113
Privilegier og immuniteter
Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og
immuniteter finder anvendelse på Harmoniseringskontoret.
Artikel 114
Ansvar og hæftelse
1. Harmoniseringskontorets ansvar i kontraktforhold bestemmes af
den lovgivning, der finder anvendelse på den pågældende aftale.
2. De Europæiske Fællesskabers Domstol har kompetence til at
træffe afgørelse i henhold til voldgiftsbestemmelser, som indeholdes iaftaler indgået af Harmoniseringskontoret.
3. For så vidt angår ansvar uden for kontraktforhold skal Harmonise-
ringskontoret i overensstemmelse med de almindeligeretsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer,erstatte skader forvoldt af dens afdelinger eller af dens ansatte under
udøvelsen af deres hverv.
4. Domstolen har kompetence til at afgøre tvister vedrørende de i
stk. 3 omhandlede skadeserstatninger.
5. De ansattes personlige ansvar over for Harmoniseringskontoret
fastsættes i den vedtægt eller de ansættelsesvilkår, der gælder for dem.
Artikel 115
Sprog
1. Ansøgningen om registrering af et EF-varemærke indgives på et
af Det Europæiske Fællesskabs officielle sprog.
2. Harmoniseringskontorets sprog er engelsk, fransk, italiensk,
spansk og tysk.
3. Ansøgeren skal angive et andet af Harmoniseringskontorets sprog,
som han indvilliger i anvendelsen af som eventuelt behandlingssprog iindsigelses-, fortabelses- eller ugyldighedssager.
Er ansøgningen ikke indgivet på et af Harmoniseringskontorets sprog,
skal Harmoniseringskontoret sørge for oversættelsen af ansøgningen
som beskrevet i artikel 26, stk. 1, til det af ansøgeren angivne sprog.
4. Angår Harmoniseringskontorets sagsbehandling kun EF-varemær-
keansøgeren, anvender Harmoniseringskontoret det sprog, på hvilketansøgningen om registrering af EF-varemærket er indgivet. Er ansøg-ningen ikke indgivet på et af Harmoniseringskontorets sprog, kan
Harmoniseringskontoret sende skriftlige meddelelser til ansøgeren på
det andet sprog, som denne har angivet i ansøgningen.
5. Indsigelse eller begæring om et EF-varemærkes fortabelse eller
ugyldighed indgives på et af Harmoniseringskontorets sprog.
6. Hvis det sprog, der efter stk. 5 er valgt til indsigelsen eller begæ-
ringen om fortabelse eller ugyldighed, er det sprog, EF-varemærkeansøgningen er indgivet på, eller det andet sprog, der blevangivet ved ansøgningens indgivelse, er dette sprog behandlingssproget.
Hvis det sprog, der efter stk. 5 er valgt til indsigelsen eller begæringen
om fortabelse eller ugyldighed, hverken er det sprog, varemærkeansøg-
ningen er indgivet på, eller det andet sprog, der blev angivet vedansøgningens indgivelse, skal indsigeren eller den, der indgiver begæ-ring om EF-varemærkets fortabelse eller ugyldighed, for egen regningfremskaffe en oversættelse af indsigelsen eller begæringen enten tilvaremærkeansøgningens sprog, hvis dette er et af Harmoniseringskon-1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 41
▼B
torets sprog, eller til det andet sprog, der blev angivet ved varemær-
keansøgningens indgivelse. Oversættelsen skal indgives inden for enfrist, som fastsættes i gennemførelsesforordningen. Behandlingssproget
er derefter det sprog, som oversættelsen foreligger på.
7. Parterne i indsigelses-, fortabelses-, ugyldigheds- og appelsager
kan træffe aftale om at anvende et andet af Det Europæiske Fælles-skabs officielle sprog som behandlingssprog.
Artikel 116
Offentliggørelser, indførelser i registret
1. En ansøgning om registrering af et EF-varemærke som beskrevet
i artikel 26, stk. 1, og alle andre oplysninger, som skal offentliggøres
ifølge denne forordning eller gennemførelsesforordningen, offentlig-gøres på alle Det Europæiske Fællesskabs officielle sprog.
2. Alle indførelser i EF-varemærkeregistret udfærdiges på alle Det
Europæiske Fællesskabs officielle sprog.
3. I tvivlstilfælde lægges det af Harmoniseringskontorets sprog til
grund, som EF-varemærkeansøgningen er indgivet på. Hvis ansøg-ningen er indgivet på et af Det Europæiske Fællesskabs officiellesprog, som ikke er Harmoniseringskontorets sprog, lægges den tekst,
der er affattet på det andet sprog, som ansøgeren har angivet, til grund.
Artikel 117
Det oversættelsesarbejde, der er nødvendigt, for at Harmoniseringskon-
toret kan fungere, udføres af oversættelsestjenesten for Unionens
organer, så snart denne påbegynder sit virke.
Artikel 118
Legalitetskontrol
1. Kommissionen fører tilsyn med lovligheden af de af Harmonise-
ringskontorets præsidents handlinger, for hvilke der ikke ifællesskabsretten findes nogen legalitetskontrol foretaget af et andetorgan, samt af de handlinger, der foretages af det budgetudvalg, somer oprettet under Harmoniseringskontoret i henhold til artikel 133.
2. Den forlanger de i stk. 1 nævnte handlinger, der måtte være rets-
stridige, ændret eller tilbagekaldt.
3. Enhver af de i stk. 1 omhandlede udtrykkelige eller stiltiende
handlinger kan forelægges for Kommissionen af enhver medlemsstat
eller enhver tredjemand, som umiddelbart og individuelt berøres deraf,
med henblik på prøvelse af denne handlings lovlighed. Sagen skal fore-lægges for Kommissionen inden for en frist på femten dage at regne fraden dag, da vedkommende for første gang fik kendskab til den pågæl-dende handling. Kommissionen træffer afgørelse inden for en frist på
en måned. Foreligger der ingen afgørelse inden udløbet af denne frist,
anses sagen for stiltiende afvist.
ANDEN AFDELING
LEDELSEN AF HARMONISERINGSKONTORET
Artikel 119
Præsidentens beføjelser
1. Ledelsen af Harmoniseringskontoret påhviler præsidenten.2. Til dette formål har præsidenten særlig følgende opgaver og befø-
jelser:
a) han træffer alle de fornødne foranstaltninger til sikring af Harmoni-
seringskontorets funktion, herunder indførelse af interneadministrative bestemmelser og offentliggørelse af meddelelser ogcirkulærer1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 42
▼B
b) han kan forelægge Kommissionen forslag til ændring af denne
forordning, gennemførelsesforordningen, appelkamrenes procesreg-lement, gebyrregulativet samt alle øvrige bestemmelser om EF-
varemærker efter at have hørt Administrationsrådet samt, for så
vidt angår gebyrregulativet og de budgetmæssige bestemmelser idenne forordning, Budgetudvalget
c) han opstiller et overslag over Harmoniseringskontorets indtægter og
udgifter og gennemfører budgettet
d) han forelægger hvert år Kommissionen, Europa-Parlamentet og
Administrationsrådet en aktivitetsrapport
e) han udøver over for de ansatte de i artikel 112, stk. 2, fastsatte befø-
jelser
f) han kan delegere sine beføjelser
3. Præsidenten bistås af en eller flere vicepræsidenter. Er præsi-
denten fraværende eller forhindret, træder en vicepræsident i hans stedi overensstemmelse med den af Administrationsrådet fastsatteprocedure.
Artikel 120
Udnævnelse af overordnede tjenestemænd
1. Præsidenten for Harmoniseringskontoret udnævnes af Rådet på
grundlag af en af Administrationsrådet opstillet liste bestående af højsttre ansøgere. Han kan afsættes af Rådet efter forslag fra Administrati-
onsrådet.
2. Præsidenten udnævnes for et tidsrum på højst fem år. Genudnæv-
nelse kan finde sted.
3. Harmoniseringskontorets vicepræsident eller vicepræsidenter
udnævnes og afsættes i overensstemmelse med den i stk. 1 fastlagte
fremgangsmåde efter høring af præsidenten.
4. Rådet udøver disciplinær myndighed over de i stk. 1 og 3 nævnte
tjenestemænd.
TREDJE AFDELING
ADMINISTRATIONSRÅDET
Artikel 121
Oprettelse og beføjelser
1. Der oprettes et administrationsråd under Harmoniseringskontoret.
Administrationsrådet har de nedenfor anførte beføjelser, uden at dette
indskrænker de beføjelser, som tillægges Budgetudvalget i femte afde-
ling — budget og finanskontrol.
2. Administrationsrådet opstiller de i artikel 120 omhandlede lister
over ansøgere.
3. Det fastsætter, fra hvilken dato ansøgninger om registrering af
EF-varemærker kan indgives, jf. artikel 143, stk. 3.
4. Det rådgiver præsidenten inden for Harmoniseringskontorets
kompetenceområde.
5. Det høres inden vedtagelse af direktiverne angående den undersø-
gelse, Harmoniseringskontoret foretager, samt i de øvrige i denne
forordning fastsatte tilfælde.
6. Det kan afgive udtalelser og anmode præsidenten og Kommis-
sionen om oplysninger, hvis det finder det påkrævet.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 43
▼B
Artikel 122
Sammensætning
1. Administrationsrådet består af en repræsentant for hver af
medlemsstaterne og en repræsentant for Kommissionen samt af deressuppleanter.
2. Administrationsrådets medlemmer kan lade sig bistå af rådgivere
eller sagkyndige inden for de grænser, der er fastsat i dets forretnings-orden.
Artikel 123
Formandskab
1. Administrationsrådet vælger blandt sine medlemmer en formand
og en næstformand. Næstformanden træder uden videre i formandens
sted, når denne har forfald.
2. Formanden og næstformanden vælges for tre år. Genvalg kan
finde sted.
Artikel 124
Møder
1. Administrationsrådet indkaldes af formanden.2. Præsidenten for Harmoniseringskontoret deltager i forhandlin-
gerne, medmindre Administrationsrådet træffer anden bestemmelse.
3. Administrationsrådet holder ordinært møde en gang om året; i
øvrigt kan det indkaldes på foranledning af formanden eller på begæ-ring af Kommissionen eller en tredjedel af medlemsstaterne.
4. Administrationsrådet fastsætter selv sin forretningsorden.
5. Administrationsrådet træffer sine beslutninger med simpelt flertal
blandt medlemsstaternes repræsentanter. Til de beslutninger, som
Administrationsrådet er kompetent til at træffe ifølge artikel 120, stk.1 og 3, kræves dog et flertal på tre fjerdedele af medlemsstaternesrepræsentanter. I begge tilfælde har hver medlemsstat en stemme.
6. Administrationsrådet kan opfordre observatører til at deltage i
sine møder.
7. Administrationsrådets sekretariatsforretninger varetages af
Harmoniseringskontoret.
FJERDE AFDELING
GENNEMFØRELSE AF SAGSBEHANDLING
Artikel 125
Beføjelser
Følgende skal have beføjelse til at træffe afgørelser i forbindelse med
den i denne forordning foreskrevne sagsbehandling:
a) undersøgerne
b) indsigelsesafdelingerne
c) afdelingen for administration af varemærker og for juridiske
spørgsmål
d) annullationsafdelingerne
e) appelkamrene.
Artikel 126
Undersøgere
Undersøgerne har beføjelse til på Harmoniseringskontorets vegne at
træffe afgørelser om ansøgninger om registrering af EF-varemærker,1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 44
▼B
herunder afgørelser i de spørgsmål, der er omhandlet i artikel 36, 37,
38 og 66, medmindre en indsigelsesafdeling er kompetent hertil.
Artikel 127
Indsigelsesafdelinger
1. Under indsigelsafdelingerne henhører afgørelser om indsigelser
mod ansøgninger om registrering af EF-varemærker.
2. En indsigelsesafdeling består af tre medlemmer. Mindst et af
medlemmerne skal være retskyndigt.
Artikel 128
Afdeling for administration af varemærker og for juridiske
spørgsmål
1. Under afdelingen for administration af varemærker og for juri-
diske spørgsmål henhører afgørelser, som kræves i henhold til denne
forordning, og som ikke henhører under en undersøger, en indsigelses-
afdeling eller en annullationsafdeling. Under denne afdeling henhørernavnlig afgørelser vedrørende indførelse af oplysninger i EF-varemær-keregistret.
2. Den fører endvidere den i artikel 89 omhandlede liste over
godkendte mødeberettigede.
3. Afdelingens afgørelser træffes af ét medlem.
Artikel 129
Annullationsafdelinger
1. Under annullationsafdelingerne henhører afgørelser vedrørende
begæringer om et EF-varemærkes fortabelse eller ugyldighed.
2. En annullationsafdeling består af tre medlemmer. Mindst et af
medlemmerne skal være retskyndigt.
Artikel 130
Appelkamre
1. Det henhører under appelkamrene at pådømme klager over afgø-
relser truffet af undersøgerne, indsigelsesafdelingerne, afdelingen foradministration af varemærker og for juridiske spørgsmål og annullati-onsafdelingerne.
2. Appelkamrene består af tre medlemmer. Mindst to af medlem-
merne skal være retskyndige.
Artikel 131
Appelkamrenes medlemmers uafhængighed
1. Medlemmerne af appelkamrene, herunder formændene, udnævnes
for et tidsrum på fem år efter den i artikel 120 omhandlede procedure
for udnævnelse af præsidenten for Harmoniseringskontoret. De kan
ikke fratages deres hverv i dette tidsrum, medmindre vægtige grundetaler derfor, og Domstolen efter forslag fra den institution, som harudnævnt dem, træffer afgørelse herom. Genudnævnelse kan finde sted.
2. Medlemmerne af kamrene er uafhængige. De er ikke ved deres
afgørelser bundet af nogen instrukser.
3. Medlemmerne af kamrene må ikke være undersøgere eller
medlemmer af indsigelsesafdelingerne, afdelingen for administrationaf varemærker og for juridiske spørgsmål eller annullationsafdelin-gerne.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 45
▼B
Artikel 132
Inhabilitet
1. Undersøgerne og medlemmerne af de under Harmoniseringskon-
toret oprettede afdelinger og af appelkamrene må ikke deltage ibehandlingen af en sag, i hvilken de har en personlig interesse, ellerhvori de tidligere har deltaget som repræsentant for en af parterne. Toaf de tre medlemmer af en indsigelsesafdeling må ikke have deltaget i
behandlingen af varemærkeansøgningen. Medlemmerne af annullati-
onsafdelingerne må ikke deltage i behandlingen af en sag, hvis de hartaget del i den endelige afgørelse i denne sag som led i proceduren forregistrering af varemærket eller som led i indsigelsesproceduren.Medlemmerne af appelkamrene må ikke deltage i behandlingen af enklage, hvis de har taget del i den afgørelse, som er genstand for klage.
2. Mener et medlem af en afdeling eller af et appelkammer, at han
af en af de i stk. 1 nævnte grunde eller af anden grund ikke kan deltagei behandlingen af en sag, underretter han afdelingen eller kammeretherom.
3. Enhver part, der mener, at en undersøger eller et medlem af en
afdeling eller af et appelkammer er inhabilt af en af de grunde, der er
nævnt i stk. 1, eller at den pågældendes upartiskhed i øvrigt kan dragesi tvivl, kan gøre indsigelse mod, at den pågældende deltager i sagensbehandling. Inhabilitetsindsigelsen afvises, når den pågældende part,vidende om at grundlaget for indsigelsen foreligger, har foretaget
proceshandlinger. Indsigelsen kan ikke støttes på en undersøgers eller
et medlems nationalitet.
4. Afdelingerne og appelkamrene træffer i de i stk. 2 og 3 nævnte
tilfælde afgørelse uden deltagelse af det pågældende medlem. Veddenne afgørelse indtræder suppleanten for det medlem, som mener
ikke at kunne deltage i behandlingen, eller mod hvem indsigelsen er
rettet, i medlemmets sted i afdelingen eller kammeret.
FEMTE AFDELING
BUDGET OG FINANSKONTROL
Artikel 133
Budgetudvalget
1. Der oprettes et budgetudvalg under Harmoniseringskontoret.
Budgetudvalget har de beføjelser, som tillægges det i denne afdeling
samt i artikel 39, stk. 4.
2. Artikel 121, stk. 6, artikel 122 og 123 samt artikel 124, stk. 1 til 4
og stk. 6 og 7, finder tilsvarende anvendelse på Budgetudvalget.
3. Budgetudvalget træffer sine beslutninger med simpelt flertal
blandt medlemsstaternes repræsentanter. Til de beslutninger, som
Budgetudvalget er kompetent til at træffe ifølge artikel 39, stk. 4,artikel 135, stk. 3, og artikel 138, kræves dog et flertal på tre fjerdedeleblandt medlemsstaternes repræsentanter. I begge tilfælde har medlems-staterne og Kommissionen hver én stemme.
Artikel 134
Budget
1. Alle Harmoniseringskontorets indtægter og udgifter anslås for
hvert regnskabsår og opføres på dettes budget. Regnskabsåret faldersammen med kalenderåret.
2. Indtægter og udgifter på budgettet skal balancere.
3. De budgetterede indtægter består, foruden af eventuelle andre
indtægter, af provenuet af de gebyrer, der skal betales på grundlag afgebyrregulativet, og i det omfang, det er nødvendigt, af et tilskud fraDe Europæiske Fællesskabers almindelige budget, Kommissionensbudgetsektion, over en særlig budgetpost.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 46
▼B
Artikel 135
Opstilling af budgettet
1. Præsidenten opstiller en gang om året et overslag over Harmoni-
seringskontorets indtægter og udgifter for det kommende regnskabsårog fremsender senest den 31. marts hvert år dette samt en stillingsover-sigt til Budgetudvalget.
2. Såfremt der i budgetoverslaget opereres med et tilskud fra Fælles-
skabet, sender Budgetudvalget straks dette overslag til Kommissionen,
som sender det til Fællesskabernes budgetmyndighed. Kommissionen
kan til budgetoverslaget føje en udtalelse indeholdende et afvigendeoverslag.
3. Budgetudvalget vedtager budgettet, som ligeledes omfatter
Harmoniseringskontorets stillingsoversigt. Såfremt budgetoverslagetomfatter et tilskud fra Fællesskabernes almindelige budget, tilpassesHarmoniseringskontorets budget i givet fald.
Artikel 136
Finanskontrol
Kontrollen med de af Harmoniseringskontoret indgåede forpligtelser og
afholdelsen af alle udgifter samt kontrollen med fastlæggelsen oginkasseringen af alle indtægter sker gennem en finansinspektør, der erudpeget af Budgetudvalget.
Artikel 137
Revision af regnskabet
1. Præsidenten fremsender senest den 31. marts hvert år regnskabet
over alle Harmoniseringskontorets indtægter og udgifter i det forløbneregnskabsår til Kommissionen, Europa-Parlamentet, Budgetudvalget ogRevisionsretten. Revisionsretten reviderer regnskabet i henhold tilartikel 118 C i traktaten.
2. Budgetudvalget meddeler præsidenten for Harmoniseringskontoret
decharge for gennemførelsen af budgettet.
Artikel 138
Finansielle bestemmelser
Budgetudvalget vedtager efter udtalelse fra Kommissionen og Revisi-
onsretten for De Europæiske Fællesskaber de interne finansiellebestemmelser, hvori navnlig specificeres reglerne for opstilling oggennemførelse af Harmoniseringskontorets budget. De finansiellebestemmelser skal, i det omfang det er foreneligt med Harmoniserings-
kontorets særlige karakter, bygge på de finansforordninger, der er
vedtaget for andre organer, som Fællesskabet har oprettet.
Artikel 139
Gebyrregulativet
1. I gebyrregulativet fastsættes især gebyrernes størrelse og opkræv-
ning.
2. Gebyrernes størrelse skal fastsættes på en sådan måde, at prove-
nuet heraf i princippet sikrer, at Harmoniseringskontorets budgetbalancerer.
3. Gebyrregulativet vedtages og ændres efter den i artikel 141 fast-
satte procedure.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 47
▼B
AFSNIT XIII
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 140
EF-gennemførelsesbestemmelser
1. Gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning fastsættes i
en gennemførelsesforordning.
2. Foruden de i de foranstående artikler nævnte gebyrer opkræves
der gebyrer for nedennævnte ydelser som nærmere anført i gennem-førelsesforordningen:
1) ændring af et EF-varemærkes udseende
2) for sen indbetaling af registreringsgebyret
3) udstedelse af genparter af registreringsbeviset
4) indførelse i registret af overdragelse af et EF-varemærke5) indførelse i registret af en licens eller anden ret vedrørende et EF-
varemærke
6) indførelse i registret af en licens eller anden ret vedrørende en EF-
varemærkeansøgning
7) slettelse i registret af en licens eller anden ret
8) ændring af et registreret EF-varemærke9) levering af en registerudskrift
10) aktindsigt11) udstedelse af genparter af dokumenter12) udstedelse af bekræftede genparter af ansøgningen13) meddelelse af oplysninger fra akterne14) ændring af sagsomkostningsfastsættelsen.
3. Gennemførelsesforordningen og appelkamrenes forretningsorden
vedtages og ændres efter den i artikel 141 fastsatte procedure.
Artikel 141
Nedsættelse af et udvalg og procedure for vedtagelse af gennem-
førelsesforskrifter
1. Kommissionen bistås af et udvalg, benævnt Udvalget vedrørende
Gebyrer, Gennemførelsesbestemmelser og Sagsbehandling for Appel-kamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked
(varemærker, mønstre og modeller), der består af repræsentanter for
medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant somformand.
2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse omdette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte underhensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Det udtalersig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, forvedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af
Kommissionen. Under afstemninger i udvalget tillægges de stemmer,
der afgives af repræsentanter for medlemsstaterne, den vægt, som erfastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i over-
ensstemmelse med udvalgets udtalelse.
Er de påtænkte foranstaltninger ikke er overensstemmelse med udval-
gets udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger
Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal
træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet ved udløbet af en frist på tre måneder regnet fra forslagets
forelæggelse for Rådet ikke truffet nogen afgørelse, vedtager Kommis-1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 48
▼B
sionen de foreslåede foranstaltninger, medmindre Rådet med simpelt
flertal har udtalt sig mod foranstaltningerne.
Artikel 142
Overensstemmelse med andre bestemmelser i fællesskabsretten
Bestemmelserne i Rådets forordning EØFnr. 2081/92 af 14. juli 1992
om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for
landbrugsprodukter og levnedsmidler(1), særlig artikel 14, berøres ikke
af denne forordning.
Artikel 143
Ikrafttræden
1. Denne forordning træder i kraft tres dage efter offentliggørelsen i
De Europæiske Fællesskabers Tidende .
2. Medlemsstaterne sætter de foranstaltninger i kraft, der er nødven-
dige i henhold til artikel 91 og 110, inden for en frist på tre år efterdenne forordnings ikrafttræden og underretter straks Kommissionenherom.
3. Ansøgninger om registrering af EF-varemærker kan indgives til
Harmoniseringskontoret fra den dato, som Administrationsrådet fast-
sætter efter henstilling fra Harmoniseringskontorets præsident.
4. Ansøgninger, der indgives inden for de tre måneder, der går forud
for den i stk. 3 omhandlede dato, anses for at være indgivet på dennedato.1994R0040 — DA — 01.01.1996 — 001.001 — 49
(1) EFT nr. L 208 af 24. 7. 1992, s. 1.