1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 24. juli 1973
om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring
(73/239/EØF)
(EFT L 228 af 16.8.1973, s. 3)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1 Rådets direktiv 76/580/EØF af 29. juni 1976 L 189 13 13.7.1976
►M2 Rådets direktiv 84/641/EØF af 10. december 1984 L 339 21 27.12.1984
►M3 Rådets direktiv 87/343/EØF af 22. juni 1987 L 185 72 4.7.1987
►M4 Rådets direktiv 87/344/EØF af 22. juni 1987 L 185 77 4.7.1987
Ændret ved:
►A1 Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
►A2 Tiltrædelsesakt for Spanien og Portugal L 302 23 15.11.1985
▼B
RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 24. juli 1973
om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestem-
melser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed
bortset fra livsforsikring
(73/239/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2,
under henvisning til den almindelige plan om ophævelse af begræns-
ninger i etableringsfriheden (1), særlig afsnit IV C,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (
2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale
Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:I medfør af forannævnte almindelige plan er ophævelse af begræns-
ninger ved oprettelse af agenturer og filialer for så vidt angår
virksomheder, der driver direkte forsikring, undergivet samordningenaf betingelserne for adgang til og udøvelse af sådan virksomhed; dennesamordning skal i første omgang gennemføres for direkte forsikringbortset fra livsforsikring;
for at lette adgangen til og udøvelsen af disse former for forsikrings-
virksomhed er det vigtigt at fjerne visse forskelle i de nationale
lovgivninger vedrørende tilsyn; for at nå dette mål, samtidig med atder garanteres de sikrede og tredjemænd i alle medlemsstaterne entilstrækkelig beskyttelse, bør navnlig de bestemmelser samordnes, dervedrører de finansielle garantier, som kræves af forsikringsvirksom-heder;
det er nødvendigt at risici klassificeres inden for forsikringsklasser
navnlig for at bestemme, hvilke former for virksomhed, der er genstand
for en obligatorisk tilladelse, samt størrelsen af den minimumsgaranti-fond, der fastsættes for den pågældende forsikringsklasse;
visse gensidige forsikringsselskaber bør udelukkes fra dette direktivs
anvendelsesområde, da de på grund af deres juridiske status opfyldervisse sikkerhedsbetingelser og frembyder særlige finansielle garantier;
endvidere vil det være hensigtsmæssigt i flere medlemsstater at
udelukke bestemte organer, hvis virksomhed kun omfatter et megetsnævert felt, og som vedtægtsmæssigt er begrænset til et bestemtområde eller til bestemte personer;
de forskellige lovgivninger indeholder forskellige regler for samtidig
udøvelse af sygeforsikring, kredit- og kautionsforsikring samt rets-
hjælpsforsikring med forskelle såvel mellem lovgivningerne indbyrdes
som i forhold til andre forsikringsklasser; opretholdelsen af disseforskelle efter ophævelse af begrænsninger i etableringsretten indenfor forsikringsklasserne bortset fra livsforsikring vil fortsat læggehindringer i vejen for etableringsfriheden; dette problem må løses indenfor rammerne af en senere samordning, der skal gennemføres i en
forholdsvis nær fremtid;
i hver medlemsstat må tilsynet udvides til at omfatte alle de forsik-
ringsklasser, der er omfattet af dette direktiv; dette tilsyn er kunmuligt, hvis disse former for virksomhed undergives en administrativtilladelse; betingelserne for meddelelse og tilbagekaldelse af dennetilladelse må derfor fastsættes nærmere; det er nødvendigt at indføre1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 2
(1) EFT nr. 2 af 15. 1. 1962, s. 36/62.
(2) EFT nr. C 27 af 28. 3. 1968, s. 15.
(3) EFT nr. 158 af 18. 7. 1967, s. 1.
▼B
adgang til domstolsprøvelse af beslutninger om afslag eller tilbagekal-
delse;
de såkaldte transportforsikringer under numrene 4, 5, 6, 7 og 12 i punkt
A i bilaget og kreditforsikringerne under numrene 14 og 15 i punkt A ibilaget bør undergives en smidigere ordning på grund af bestandigesvingninger inden for vare- og kredittransaktioner;
udarbejdelsen af en fælles metode til beregning af de tekniske reserver
er for tiden genstand for en undersøgelse på fællesskabsplan; det synesderfor formålstjenligt at udskyde gennemførelse af samordningen pådette område samt spørgsmål om fastsættelse af anbringelsesmåder ogom værdiansættelse af aktiverne til senere direktiver;
det er nødvendigt at forsikringsvirksomhederne ud over tekniske
reserver, der er tilstrækkelige til at opfylde indgåede forpligtelser,råder over en supplerende reserve, en såkaldt solvensmargin, i form affrie midler, for at kunne imødegå svingninger i virksomheden; for i denforbindelse at sikre, at de pålagte forpligtelser fastsættes på grundlag af
objektive kriterier, der giver virksomheder af samme størrelse de
samme konkurrencevilkår, bør det bestemmes, at denne margin delsskal stå i forhold til virksomhedens samlede omsætning og dels skalfastsættes på grundlag af to sikkerhedsindicier, hvoraf det ene byggerpå præmierne, det andet på skaderne;
det er nødvendigt at kræve en minimumsgarantifond, hvis størrelse
fastsættes på grundlag af risikoens betydning inden for de pågældendeforsikringsklasser, dels for at sikre, at virksomhederne allerede vedderes stiftelse råder over tilstrækkelige midler, dels for at garantere, atsolvensmarginen i intet tilfælde under udøvelse af virksomheden falder
under et sikkerhedsminimum;
det er nødvendigt at fastsætte foranstaltninger for det tilfælde, at virk-
somhedens finansielle situation skulle udvikle sig således, at det blivervanskeligt for den at opfylde sine forpligtelser;
de samordnede regler for udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed i
Fællesskabet skal principielt finde anvendelse på alle de virksomheder,der gør sig gældende på markedet, og altså ligeledes på agenturer ogfilialer af virksomheder, hvis vedtægtsmæssige hjemsted ligger uden
for Fællesskabet; for så vidt angår tilsynsbestemmelserne bør der dog
fastsættes særlige regler for disse agenturer og filialer, da midlerne ide virksomheder hvortil de hører, befinder sig uden for Fællesskabet;
der bør imidlertid åbnes mulighed for en lempelse af disse særlige
betingelser uden dog at fravige det princip, at disse virksomheders
agenturer og filialer ikke må behandles mere gunstigt end Fællesska-
bets virksomheder;
visse overgangsbestemmelser er påkrævet for at gøre det muligt
navnlig for bestående små og mellemstore virksomheder at tilpasse sig
de forskrifter, der skal udstedes af medlemsstaterne til gennemførelse
af dette direktiv med forbehold af artikel 53 i traktaten;
det er vigtigt, at den ensartede anvendelse af de samordnede regler
sikres, og med henblik herpå at forudse et snævert samarbejde på dette
område mellem Kommissionen og medlemsstaterne,
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Afsnit I — Almindelige bestemmelser
Artikel 1
1. Dette direktiv vedrører adgang til og udøvelse af selvstændig
direkte forsikringsvirksomhed, herunder den i stk. 2 nævnte assistance-
virksomhed, udøvet gennem virksomheder, der er etableret på enmedlemsstats område, eller som ønsker at etablere sig der.
2. Assistancevirksomhed vedrører assistance til personer, der
kommer i vanskeligheder under befordring eller under fravær fra1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 3
▼M2
▼M2
bopælen eller det faste opholdssted. Den består imod forudgående
præmiebetaling at forpligte sig til omgående at yde den sikrede ihenhold til en kontrakt om assistance bistand i de tilfælde og på de
betingelser, der er fastsat i kontrakten, når vedkommende kommer i
vanskeligheder som følge af en hændelig begivenhed.
Bistanden kan bestå i kontantydelser eller naturalydelser. Naturalydel-
serne kan også præsteres ved benyttelse af tjenesteyderens eget
personale eller materiel.
Assistancevirksomhed omfatter ikke pasning, vedligeholdelse, efter-
salgsservice eller blot henvisning til eller tilvejebringelse af bistand
ved formidling.
3. Klassifikationen i forsikringsklasser af den i nærværende artikel
omhandlede virksomhed er anført i bilaget.
Artikel 2
Dette direktiv vedrører ikke:
1. Følgende forsikringer:
a) livsforsikring, d.v.s. navnlig livsbetinget kapitalforsikring, ophø-
rende eller livsvarig livsforsikring, livsforsikring med udbetaling
i levende live, livsforsikring med tilbagebetaling af præmier,tontiner, forsikring betalbar ved ægteskab og forsikring betalbarved fødsel;
b) livrente:
c) livsforsikringsselskabernes accessoriske forsikringer, d.v.s. forsik-
ring mod legemsbeskadigelse herunder uarbejdsdygtighed,forsikring mod dødsfald som følge af ulykkestilfælde forsikring
mod invaliditet som følge af ulykkestilfælde eller sygdom,
såfremt disse forskellige forsikringer tegnes accessorisk til livs-forsikring;
d) forsikringer, der er omfattet af en lovbestemt social sikringsord-
ning;
e) forsikring, der praktiseres i Irland og Det forenede Kongerige
under betegnelsen sygeforsikring, og som indgås for en langperiode og er uopsigelig (»permanent health insurance not
subject to cancellation«).
2. Følgende former for virksomhed:
a) kapitalisationsvirksomhed, således som denne er nærmere fastlagt
i de enkelte medlemsstaters lovgivning;
b) virksomhed, der udøves af forsørgelses- og understøttelsesor-
ganer, hvis ydelsen varierer efter de disponible midler, medens
medlemsbidraget udgør et fast beløb;
c) virksomhed, der udøves af en organisation, der ikke har status
som juridisk person, og hvis formål er gensidig sikring af densmedlemmer uden betaling af præmier og uden oprettelse aftekniske reserver;
d) indtil en senere samordning, eksportkreditvirksomhed for statens
regning eller med statsgaranti eller de tilfælde, hvor staten stårsom forsikrer.
3. Assistancevirksomhed ved hvilken forpligtelsen er begrænset til de
nedenfor anførte former for virksomhed, når disse udøves i forbin-delse med en ulykke eller en skade, der rammer et vejkøretøj, og
som normalt er sket på området for den medlemsstat, hvor yderen
af sikkerheden er hjemmehørende:
— reparation på stedet, hvor yderen af sikkerheden i de fleste
tilfælde anvender sit eget personale og materiel,
— transport af køretøjet til det nærmeste eller mest hensigtsmæssige
sted, hvor reparation kan foretages, samt eventuel befordring, i1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 4
▼B
▼M3
▼M2
▼M2
almindelighed med samme hjælpekøretøj, af føreren og passage-
rerne til det nærmeste sted, hvorfra de kan fortsætte deres rejsepå anden måde,
— såfremt den medlemsstat, hvor yderen af sikkerheden er hjemme-
hørende, bestemmer det: transport af det pågældende køretøj,eventuelt ledsaget af føreren og passagererne, til disses bopæl,udgangspunkt eller oprindelige bestemmelsessted inden for den
pågældende medlemsstat,
medmindre disse former for virksomhed udøves af en virksomhed,
der er omfattet af dette direktiv.
I de tilfælde, der er omhandlet i de to første led, skal betingelsen
om, at ulykken eller skaden skal være sket på området for denmedlemsstat, hvor yderen af sikkerheden er hjemmehørende,
a) ikke være opfyldt, når denne er en organisation, som den sikrede
er medlem af, og såfremt reparationen eller transporten af køre-tøjet blot ved forevisning af medlemskortet og uden betaling aftillægspræmie foretages af en tilsvarende organisation i detpågældende land i henhold til en aftale om gensidighed;
b) ikke være til hinder for ydelse af en sådan assistance i Irland og i
Det forenede Kongerige af én og samme organisation med virk-
somhed ibegge di sse stater.
I det tilfælde, der er omhandlet i tredje led, og såfremt ulykken eller
skaden er sket på Irlands område eller, for Det forenede Kongerigesvedkommende, på Nordirlands område, kan køretøjet, eventueltledsaget af føreren og passagererne, transporteres til disses bopæl,
udgangspunkt eller oprindelige bestemmelsessted inden for det ene
eller det andet af disse områder.
Endvidere vedrører dette direktiv ikke assistancevirksomhed, som
udøves iforbi ndelse med en ulykke eller skade, der har ramt etvejkøretøj, og som består iat transportere det pågældende køretøj,der har været udsat for en ulykke eller en skade, uden for storhertug-
dømmet Luxembourg, eventuelt ledsaget af føreren og passagererne,
til disses bopæl, såfremt denne form for virksomhed udøves af Auto-mobile Club du Grand Duché de Luxembourg.
Virksomheder, der er omfattet af dette direktiv, må kun udøve den i
dette nummer omhandlede virksomhed, hvis de er godkendt forklasse 18 under litra A i bilaget, dog med forbehold af litra C i
nævnte bilag. I dette tilfælde finder nærværende direktiv anvendelse
på denne form for virksomhed.
Artikel 3
1. Dette direktiv vedrører ikke de gensidige forsikringsselskaber, der
opfylder samtlige følgende betingelser:
— vedtægterne giver mulighed for opkrævning af ekstrabidrag eller
nedsættelse af ydelserne,
— virksomheden omfatter ikke ansvarsforsikring — med mindre denne
udgør en accessorisk sikring i henhold til punkt C i bilaget — samt
kreditforsikring og kaution,
— den årlige præmieindtægt, der opkræves i forbindelse med virk-
somhed, som omfattes af dette direktiv, onverstiger ikke 1 millionregningsenheder,
— mindst halvdelen af de præmier, der opkræves i forbindelse med
virksomhed, som omfattes af dette direktiv, stammer fra fysiskepersoner, der er deltagere i det gensidige forsikringsselskab.
Dette direktiv vedrører ikke virksomheder, der opfylder følgende betin-
gelser:
— virksomheden udøver ingen anden virksomhed, der er omfattet at
nærværende direktiv, end den i klasse 18 under litra A i bilagetomhandlede,1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 5
▼B
▼M2
▼M2
— denne virksomhed udøves udelukkende på lokalt plan og består kun
inaturalydelser, og
— de årlige indtægter fra udøvelse af assistancevirksomhed til
personer i vanskeligheder overstiger ikke 200 000 ECU.
2. Endvidere vedrører dette direktiv ikke gensidige forsikringssel-
skaber, som med en anden virksomhed af samme art har indgået en
aftale, der omfatter fuld genforsikring af de forsikringskontrakter, somde indgår, eller indebærer det overtagende selskabs indtræden i detoverdragende selskabs sted ved opfyldelsen af forpligtelser i henholdtil de nævnte kontrakter.
I så fald er det overtagende forsikringsselskab dog omfattet af dette
direktiv.
Artikel 4
Såfremt deres vedtægsmæssige kompetence ikke ændres, vedrører dette
direktiv ikke:
a)i Tyskland
= følgende offentligretlige organer med monopol (Monopolan-
stalten):
1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe
2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, München3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversi-
cherung, München
4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt,
Braunschweig
5. Hamburger Feuerkasse, Hamburg6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversi-
cherungskammer), Darmstadt
7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel8. Hohenzollernsche Feuerversicherungsanstalt, Sigmaringen9. Lippische Landesbrandversicherungsanstalt, Detmold
10. Nassauische Brandversicherungsanstalt, Wiesbaden11. Oldenburgische Landesbrandkasse, Oldenburg12. Ostfriesische Landschaftliche Brandkasse, Aurich13. Feuersozietät Berlin, Berlin14. Württembergische Gebäudebrandversicherungsanstalt, Stutt-
gart.
Den territoriale kompetence anses dog ikke som ændret i tilfælde
af en sammenslutning af disse organer, når det nye organ bevarerde sammensluttede organers territoriale kompetence; ligeledesanses kompetencen med hensyn til klasserne ikke som ændret,såfremt et af disse organer for det samme område overtager en
eller flere klasser fra et af de omhandlede organer.
= følgende halvstatslige organer:
1. Postbeamtenkrankenkasse
2. Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten;
b)i Frankrig
følgende organer:
1. Caisse départementale des Incendiés des Ardennes
2. Caisse départementale des Incendiés de la Côte d'Or3. Caisse départementale des Incendiés de la Marne4. Caisse départementale des Incendiés de la Mause5. Caisse départementale des Incendiés de la Somme6. Caisse départementale Grêle du Gers1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 6
▼B
▼B
7. Caisse départementale Grêle de l'Hérault;
c)i Irland
Voluntary Health Insurance Board;
d)i Italien
la Cassa di Previdenza per l'assicurazione degli sportivi (Sportass).
e)i Det forenede Kongerige
the Crown Agents.
f)i Danmark
Falcks Redningskorps A/S, København.
g)i Spanien
følgende offentlige organer:
1. Comisaría de Seguro Obligatorio de Viajeros
2. Consorcio de Compensación de Seguros3. Fondo Nacional de Garantía de Riesgos de la Circulación.
Artikel 5
I dette direktiv forstås ved:
a) regningsenhed: den europæiske regningsenhed (ERE) som fastsat i
Kommissionens beslutning nr. 3289/75/EKSF (
1). Hver gang der i
nærværende direktiv henvises til regningsenheden, er den modværdi
inati onal valuta, som skal gælde fra den 31. december hvert år atregne, værdien på den sidste dag i den forudgående oktobermåned, for hvilken ERE's modværdier i alle Fællesskabets valutaerforeligger;
b) kongruens: dækning af forpligtelser, der kan kræves opfyldt i en
bestemt valuta ved aktiver, der lyder på, eller som kan realiseres idenne samme valuta;
c) aktivernes lokalisering: tilstedeværelse af rørlige eller faste aktiver
inden for en medlemsstat dog uden krav om deponering af rørlige
aktiver og uden restriktive foranstaltninger med hensyn til faste
aktiver såsom tinglysning af panterettigheder. De aktiver, der beståri fordringer, anses som lokaliseret i den medlemsstat, hvor de kanindfries.
Afsnit II — Regler for virksomheder med vedtægtsmæssigt hjem-
sted inden for Fællesskabet
Afdeling A: Betingelser for adgang til forsikringsvirksomhed
Artikel 6
1. Hver medlemsstat gør adgang til direkte forsikringsvirksomhed på
sit område afhængig af en administrativ tilladelse.
2. Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til den kompetente
myndighed i den pågældende medlemsstat af:
a) den virksomhed, der opretter sit vedtægtsmæssige hjemsted på
denne stats område,
b) den virksomhed, hvis vedtægtsmæssige hjemsted befinder sig i en
anden medlemsstat, og som åbner en filial eller et agentur på denpågældende medlemsstats område,1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 7
(1) EFT nr. L 327 af 19. 12. 1975, s. 4.▼M2
▼A2
▼B
▼M1
▼B
▼B
c) den virksomhed, som efter at have modtaget den under litra a) eller
b) omhandlede tilladelse udstrækker sin virksomhed på denne statsområde til andre forsikringsklasser,
d) den virksomhed, der i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, har
opnået tilladelse for en del af den pågældende stats område, ogsom udstrækker sin virksomhed ud over dette område.
3. Medlemsstaterne må ikke gøre denne tilladelse betinget af et
depot eller en sikkerhedsstillelse.
Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for den pågældende medlemsstats samlede
område, medmindre ansøgeren kun anmoder om at udøve virksomhed
på en del af den pågældende stats område, idet omfang den nati onalelovgivning åbner mulighed herfor.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse. Den omfatter
hele den pågældende klasse, medmindre ansøgeren kun ønsker atdække en del af de risici, der i henhold til punkt A i bilaget hører
under denne klasse.
a) Hver medlemsstat har dog mulighed for at meddele tilladelse for de
grupper af klasser, der er anført under punkt B i bilaget, idet tilla-delsen gives den deri fastsatte tilsvarende benævnelse.
b) Den tilladelse, der gives for en klasse eller for en gruppe af klasser
omfatter ligeledes dækning af de under en anden klasse hørende
accessoriske risici, såfremt de under punkt C i bilaget fastsattebetingelser er opfyldt.
c) Indtil den senere samordning, der finder sted inden for en frist af
fire år efter meddelelse af dette direktiv, kan forbundsrepublikken
Tyskland opretholde forbudet mod, at sygeforsikring►
M3 ◄eller retshjælpsforsikring udøves sideløbende
eller samtidig med andre klasser på dens område.
Artikel 8
1. Hver medlemsstat kræver, at de virksomheder, der oprettes på
dens område, og som ansøger om godkendelse:
a) antager en af følgende former:
— for kongeriget Belgien:
«société anonyme» — „naamloze vennootschap”, «société en
commandite par actions» — „vennootschap bij wijze vangeldschieting op aandelen”, «association d'assurancemutuelle» — „onderlinge verzekeringsmaatschappij”, «sociétécoopérative» — „coöperatieve vennootschap”,
— for kongeriget Danmark:
»aktieselskaber«, »gensidige selskaber«,
— for forbundsrepublikken Tyskland:
»Aktiengesellschaft«, »Versicherungsverein auf Gegenseitig-
keit«, Öffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunternehmen«,
— for Den franske Republik:
»société anonyme«, »société à forme mutuelle«, »mutuelle«,
»union de mutuelles«,
— for Irland:
»incorperated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited«,
— for Den italienske Republik:
»società per azioni«, »società cooperativa«, »mutua di assicura-
zione«,
— for storhertugdømmet Luxembourg:
»société anonyme«, »société en commandite par actions«, »asso-
ciation d'assurances mutuelles«, »société coopérative«,1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 8
▼B
— for kongeriget Nederlandene:
»naamloze vernnootschap«, »onderlinge waarborgsmaatschap-
pij«►M2 ◄,
— for Det forenede Kongerige:
»incorperated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited«, »societies registered under the industrial and provi-dent societies acts«, »societies registered under the friendlysocieties act«, sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet
Lloyd's,
— for den hellenske Republik:
»ανώνυµη εταιρία «, »αλληλασφαλιστικός συνεταιρισµός «,
— for kongeriget Spanien:
»sociedad anónima«, »sociedad mutua«, »sociedad cooperativa«,
— for republikken Portugal:
»sociedade anónima de responsibilidade limitada«, »mútua de
seguros«.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette virksomheder af
enhver offentligretlig form, når disse organers formål er udøvelse af
forsikringsvirksomhed på samme vilkår som privatretlige virksom-heder;
b) begrænser deres formål til forsikringsvirksomhed og dermed direkte
forbundne forretninger med udelukkelse af enhver anden erhvervs-mæssig virksomhed,
c) fremlægger en driftsplan i overensstemmelse med artikel 9,
d) råder over den i artikel 17, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond.
2. Den virksomhed, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virk-
somheden til andre klasser eller, i det i artikel 6, stk. 2, litra d),nævnte tilfælde, til en anden del af området, skal fremlægge en drifts-plan i overensstemmelse med artikel 9 for så vidt angår disse andreklasser eller denne anden del af området.
Den skal endvidere godtgøre, at den råder over den i artikel 16 fastsatte
solvensmargin, samt at den, såfremt der i henhold til artikel 17, stk. 2,for disse andre klasser kræves en større minimumsgarantifond end tidli-
gere, er i besiddelse af dette minimum.
3. Den nuværende samordning er ikke til hinder for medlemssta-
ternes anvendelse af bestemmelser, der foreskriver krav til
bestyrelsesmedlemmernes faglige kvalifikationer samt godkendelse af
vedtægterne, de almindelige og specielle forsikringsbetingelser i poli-cerne, tariffer og alt andet materiale, der er nødvendigt for dennormale gennemførelse af tilsynet.
Den er heller ikke til hinder for, at medlemsstaterne underkaster de
virksomheder, der ansøger om eller har fået godkendelse for klasse 18under litra A i bilaget, et tilsyn med de direkte eller indirekte midler iform af personale og materiel, herunder lægeholdenes kvalifikationer
og kvaliteten af det udstyr, de råder over med henblik på at opfylde
deres forpligtelser under denne klasse.
4. De ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgningen
om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økonomiske
behov.
Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), nævnte driftsplan skal indeholde angi-
velser eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de risici som virksomheden har til hensigt at dække; de
almindelige og specielle forsikringsbetingelser i de policer, den hartil hensigt at benytte;1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 9
▼A1
▼A2
▼B
▼M2
▼B
▼B
b) de tariffer, som virksomheden har til hensigt at anvende for de
enkelte kategorier af dispositioner;
c) grundprincipperne for genforsikring;
d) sammensætningen af minimumsgarantifonden;
e) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af admini-
strationen og funktionsnettet samt de dertil bestemte finansiellemidler, og såfremt de risici, der skal dækkes, er klassificeret under
litra A, nr. 18, i bilaget, de midler, virksomheden råder over med
henblik på at yde den lovede assistance;
og endvidere for de tre følgende regnskabsår:
f) de anslåede administrationsomkostninger bortset fra omkostninger i
forbindelse med administrationens opbygning, navnlig de løbende
almindelige omkostninger og provisioner;
g) de anslåede præmier eller bidrag og skadesudgifter;h) den sandsynlige finansielle stilling;
i) de anslåede finansielle midler, der er bestemt til dækning af forplig-
telser og solvensmargin.
De under litra a) og b) nævnte angivelser kræves dog ikke i forbindelse
med de under numrene 4, 5, 6, 7 og 12 ipunkt A ibi laget anførte
risici; heller ikke kræves de under litra b) nævnte angivelser i forbin-
delse med de under numrene 14 og 15 ipunkt A ibi laget anførterisici. De under litra a) og b) nævnte angivelser kræves ikke i forbin-delse med de under nummer 11 i samme punkt anførte risici.
Artikel 10
1. Hver medlemsstat kræver, at en virksomhed, der har sit vedtægts-
mæssige hjemsted på en anden medlemsstats område, og som ansøgerom tilladelse til åbning af et agentur eller en filial:
a) meddeler sine vedtægter og listen med bestyrelsesmedlemmerne;
b) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompetente myndig-
heder i det land, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende,og hvori godtgørelse inden for hvilke klasser den pågældende virk-
somhed er beføjet til at udøve virksomhed, og at den råder over
minimumsgarantifonden eller, såfremt den er større, over den ihenhold til artikel 16, stk. 3, beregnede minimumssolvensmargin;certifikatet skal endvidere angive de risici, som virksomhedenfaktisk dækker, samt de i artikel 11, stk. 1, litra e), omhandledefinansielle midler;
c) fremlægger en driftsplan i henhold til artikel 11;
d) udpeger en generalbefuldmægtiget med bopæl og fast opholdssted i
værtslandet, som har tilstrækkelige beføjelser til at forpligte virk-
somheden over for tredjemand samt til at repræsentere den over forværtslandets myndigheder og domstole; såfremt den befuldmægti-gede er en juridisk person, skal denne have sit vedtægtsmæssigehjemsted i værtslandet og for sit vedkommende som sin repræsen-
tant udpege en fysisk person, der opfylder de ovennævnte
betingelser. Den udpegede befuldmægtigede kan kun afvises af enmedlemsstat af grunde, der vedrører hans hæderlighed eller fagligekvalifikationer, under de betingelser, der gælder for lederne af devirksomheder, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted på denpågældende stats område.
Med hensyn til Lloyd's må eventuelle tvister i værtslandet, der
hidrører fra indgåede forpligtelser, ikke for de sikrede medføre
større vanskeligheder, end hvis tvisterne vedrørte virksomheder afsædvanlig type; med henblik herpå skal den generalbefuldmægti-gedes kompetence særligt omfatte beføjelse til i denne egenskab atgive møde i retten som sagsøgt med beføjelse til at forpligte depågældende forsikringsgivere i Lloyd's.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 10
▼M2
▼B
▼B
2. Hver medlemsstat kræver, såfremt et agentur eller en filial ønsker
at udvide sin virksomhed til andre klasser eller — i det i artikel 6, stk.2 litra d), nævnte tilfælde — til andre dele af den pågældende
medlemsstats område, at ansøgeren af denne tilladelse fremlægger en
driftsplan i overensstemmelse med artikel 11 og opfylder de i stk. 1,litra b), fastsatte betingelser.
3. Den nuværende samordning er ikke til hinder for medlemssta-
ternes anvendelse af bestemmelser, som for alleforsikringsvirksomheder foreskriver krav om godkendelse af alminde-lige og specielle forsikringsbetingelser i policerne, tariffer samt alt
andet materiale, der er nødvendigt for den normale udøvelse af tilsynet.
Den er heller ikke til hinder for, at medlemsstaterne underkaster de
virksomheder, der ansøger om eller har fået godkendelse for klasse 18under litra A i bilaget, et tilsyn med de direkte eller indirekte midler iform af personale og materiel, herunder lægeholdenes kvalifikationerog kvaliteten af det udstyr, de råder over med henblik på at opfyldederes forpligtelser under denne klasse.
4. De ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgningen
om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økonomiske
behov.
Artikel 11
1. Den i artikel 10, stk. 1, litra c), nævnte driftsplan for agenturet
eller filialen skal indeholde angivelser eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de risici som virksomheden har til hensigt at dække i vært-
slandet; de almindelige og specielle forsikringsbetingelser i de
policer, den har til hensigt at benytte;
b) de tariffer, som virksomheden har til hensigt at anvende for de
enkelte kategorier af dispositioner;
c) grundprincipperne for genforsikring;
d) oversigt over virksomhedens solvensmargin som omhandlet i artik-
lerne 16 og 17;
e) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af admini-
strationen og funktionsnettet samt de dertil bestemte finansielle
midler, og såfremt de risici, der skal dækkes, er klassificeret under
litra A, nr. 18, i bilaget, de midler, virksomheden råder over medhenblik på at yde den lovede assistance;
og endvidere for de tre første regnskabsår;
f) de anslåede administrationsomkostninger;
g) de anslåede præmier eller bidrag og skadesudgifter under hensyn til
det nye virkefelt;
h) agenturets eller filialens sandsynlige finansielle stilling.
De under litra a) og b) nævnte angivelser kræves dog ikke i forbindelse
med de under numrene 4, 5, 6, 7 og 12 ipunkt A ibi laget anførterisici; heller ikke kræves de under litra b) nævnte angivelser i forbin-delse med de under numrene 14 og 15 ipunkt A ibi laget anførte
risici. De under litra a) og b) nævnte angivelser kræves ikke i forbin-
delse med de under nummer 11 i samme punkt anførte risici.
2. Planen skal vedlægges status og regnskab over virksomhedens
indtægter og udgifter for hvert af de sidste tre regnskabsår. Såfremtvirksomheden har mindre end tre regnskabsår, skal den dog kun frem-lægge regnskaberne for de afsluttede regnskabsår.
Med hensyn til Lloyd's erstattes meddelelsen af status og regnskab over
indtægter og udgifter af forpligtelsen til at fremlægge det samledeårsregnskab over forsikringsvirksomheden vedlagt attestation for, at1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 11
▼M2
▼B
▼M2
▼B
▼B
revisorernes bekræftelse er givet for hver forsikringsgiver og viser, at
de forpligtelser, der er opstået ved denne virksomhed fuldt ud dækkesaf aktiverne. Disse dokumenter skal gøre det muligt for tilsynsmyndig-
hederne at opnå en sammenlignende oversigt over sammenslutningens
stilling med hensyn til solvens.
3. Denne plan fremsendes sammen med bemærkninger fra de
myndigheder, der har til opgave at give tilladelsen til de kompetentemyndigheder i det land, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er belig-gende. Sidstnævnte myndigheder afgiver inden tre måneder eftermodtagelsen af dette materiale udtalelse til førstnævnte myndigheder;
såfremt de pågældende myndigheder ikke har afgivet udtalelse inden
udløbet af denne frist, anses deres udtalelse for positiv.
Artikel 12
Enhver beslutning om afslag skal være klart begrundet og skal
meddeles den pågældende virksomhed.
Hver medlemsstat fastsætter adgang til domstolsprøvelse for enhver
beslutning om afslag.
Denne samme adgang til prøvelse fastsættes for det tilfælde, at de
kompetente myndigheder ikke har afgivet udtalelse om ansøgningenom tilladelse inden for en frist af seks måneder fra datoen for modta-gelsen.
Afdeling B: Betingelser for udøvelse af forsikringsvirksomhed
Artikel 13
Medlemsstaterne efterprøver isnævert samarbejde de godkendte vi rk-
somheders finansielle situation. Såfremt de pågældende virksomhederhar tilladelse til at dække risici, der er klassificeret under litra A,nr. 18, i bilaget, samarbejder medlemsstaterne ligeledes ved efterprøv-ning af de midler, de pågældende virksomheder råder over til
gennemførelse af den assistancevirksomhed, som de har forpligtet sig
til at udøve, for så vidt medlemsstaternes lovgivninger foreskrivertilsyn med disse midler.
Artikel 14
Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, på hvis område virksomhedens
vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, skal efterprøve denne virk-somheds solvens for så vidt angår dets samlede virkefelt. Det påhvilertilsynsmyndighederne i de øvrige medlemsstater at give ovennævntetilsynsmyndighed alle nødvendige oplysninger for at gøre det muligt
for denne at gennemføre den pågældende efterprøvning.
Artikel 15
1. Hver medlemsstat, på hvis område et forsikringsforetagende
udøver sin virksomhed, pålægger dette at afsætte tilstrækkeligetekniske reserver.
Disse reservers størrelse bestemmes efter de af staten fastsatte regler
eller imangel heraf efter den idenne stat gældende praksi s.
2. De tekniske reserver skal være dækket af ækvivalente og
kongruente aktiver, der befinder sig i det land, hvor virksomheden
udøves. Medlemsstaterne kan dog lempe reglerne for aktiverneskongruens og lokalisering.
Luxembourg kan i betragtning af sin særlige situation opretholde sin
ved dette direktivs ikrafttræden gældende garantiordning for detekniske reserver, indtil samordningen af lovgivningerne vedrørendevirksomhedernes likvidation er gennemført.
Retsforskrifterne i det land, hvor virksomheden udøves, fastsætter akti-
vernes art og i givet fald, i hvilket omfang det kan tillades, at disse1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 12
▼M2
▼B
▼B
dækker de tekniske reserver, samt reglerne for vurdering af disse
aktiver.
3. Såfremt en medlemsstat tillader, at de tekniske reserver dækkes af
fordringer på reassurandørerne, fastsætter den den tilladte procentsats.Den kan i så fald, uanset stk. 2, ikke stille krav til disse fordringers
lokalisering.
4. Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, på hvis område en virk-
somheds vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, drager omsorg for,
at virksomhedens status til dækning af de tekniske reserver udviseraktiver, der svarer til de forpligtelser, som er indgået i alle de lande,hvor den udøver sin virksomhed.
Artikel 15a
1. Hver medlemsstat kræver, at virksomheder, der er etableret på
dens område, og som dækker risici, der er omfattet af forsikrings-
klassen under punkt A, nr. 14, ibi laget, idet følgende benævnt»kreditforsikring«, skal oprette en udligningsreserve, som skal dækkeet eventuelt teknisk tab eller en skadesprocent, der er højere endgennemsnittet, når et sådant forhold forekommer inden for denne
forsikringsklasse ved afslutningen af regnskabsåret.
2. Udligningsreserven beregnes i henhold til regler, som hver stat
fastsætter, efter en af de fire metoder, der er anført under punkt D i bi-
laget og betragtes som ækvivalente.
3. Op til de beløb, der er beregnet efter metoderne under punkt D i
bilaget, indregnes udligningsreserven ikke i solvensmargenen.
4. Medlemsstaterne kan fritage forretningssteder fra kravet om
oprettelse af en udligningsreserve for kreditforsikringsklassen, hvis
deres indtægt fra præmier og bidrag i denne klasse udgør mindre end4 % af den samlede præmie- og bidragsindtægt og er mindre end2 500 000 ECU.
Artikel 16
1. Hver medlemsstat pålægger hver virksomhed, hvis vedtægtsmæs-
sige hjemsted er beliggende på dens område, at oprette en i forhold til
deres samlede virksomhed tilstrækkelig solvensmargin.
Solvensmarginen svarer til virksomhedens formue fri for enhver
påregnelig forpligtelse og med fradrag af immaterielle værdier. Denomfatter navnlig:
— den indbetalte grundkapital eller for gensidige forsikringsselskaber
den faktiske grundfond;
— halvdelen af den ikke-indbetalte grundkapital eller grundfond, når
den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond;
— reserver (lovmæssige og frie), der ikke modsvarer forpligtelserne;
— overført overskud;
— ekstrabidrag, som gensidige og gensidig-lignende selskaber med
variable bidrag kan kræve af deltagerne i løbet af et regnskabsår,med et beløb på indtil halvdelen af forskellen mellem de maksimalebidrag og de faktisk opkrævede bidrag; disse mulige ekstrabidragkan dog ikke dække mere end 50 % af marginen;
— efter anmodning og begrundelse fra virksomheden og med
samtykke fra tilsynsmyndighederne i de pågældende medlemsstater,hvor forsikringsforetagendet udøver sin virksomhed; de skjulte
reserver, der er opstået som følge af en for lav ansættelse af akti-
verne og en for høj ansættelse af passiverne, i det omfang sådanneskjulte reserver ikke har karakter af et undtagelsestilfælde.
Den for høje ansættelse af de tekniske reserver vurderes i forhold til
deres størrelse som beregnet af virksomheden i overensstemmelse mednationale bestemmelser; indtil den senere samordning af de tekniskereserver kan dog et beløb på 75 % af forskellen mellem reservebeløbetfor foreliggende risici, beregnet af virksomheden som et fast beløb ved1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 13
▼M3
▼B
▼B
anvendelse af en minimumsprocentsats på præmierne, og det beløb,
som ville være fremkommet ved beregning af reserven »aftale foraftale« — såfremt den nationale lovgivning tillader et valg mellem
disse to metoder — tages i betragtning i solvensmarginen med indtil
20 %.
2. Solvensmarginen bestemmes i forhold til enten det årlige præmie-
eller bidragsbeløb eller til gennemsnittet af skader i de tre sidste regn-
skabsår. ►
M3Såfremt virksomheder hovedsagelig kun dækker en
eller flere af følgende risici: kredit-, storm-, hagl- og frostrisici, tagesder dog hensyn til de sidste syv regnskabsår som referenceperiode forgennemsnittet af skader. ◄
3. Med forbehold af artikel 17 skal solvensmarginens størrelse være
lig med det højeste af følgende to resultater:
Første resultat (i forhold til præmierne):
— de præmier eller bidrag, der er indgået i direkte forsikringsforret-
ning af enhver art i løbet af det sidste regnskabsår inklusiveaccessoriske, lægges sammen;
— hertil lægges beløbet for de præmier, der er overtaget for genforsik-
ring i løbet af det sidste regnskabsår;
— herfra fradrages det samlede beløb for de iløbet af det si dste regn-
skabsår annullerede præmier eller bidrag samt det samlede beløb
for skatter og afgifter på de præmier og bidrag, der indgår i densamlede indtægt.
Efter at have delt det således fremkomne beløb ito rater, af hvi lke den
første går op til 10 millioner regningsenheder, og den anden omfatter
det resterende beløb, beregnes brøkdele på henholdsvis 18 % og 16 %
af disse rater og lægges til.
Det første resultat fremkommer ved multiplikation af den således
beregnede sum med det forhold, der for det sidste regnskabsår bestårmellem størrelsen af de forsikringsydelser, der påhviler virksomheden
efter afgivelse til genforsikring, og forsikringsydelsernes bruttobeløb;
dette forhold kan i intet tilfælde være under 50 %.
Andet resultat (iforhold ti l skaderne):
— de beløb for skader, der uden fradrag af skader, som påhviler cessi-
onarer og retrocessionarer, er udbetalt i løbet af de i stk. 2omhandlede perioder i direkte forsikring, lægges sammen;
— hertil lægges beløbet for de skader, der er udbetalt i løbet af de
samme perioder for forpligtelser, der er overtaget i genforsikring
eller retrocession;
— hertil lægges beløbet for de henlæggelser til endnu ikke afviklede
skader, der er fastlagt i slutningen af sidste regnskabsår for såveldirekte forretninger som for de ved genforsikring overtagne forplig-telser;
— herfra fradrages de regresbeløb, der er i ndgået iløbet af de istk. 2
omhandlede perioder;
— herfra fradrages beløbet for de henlæggelser eller reserver til endnu
ikke afviklede skader, som er fastlagt i begyndelsen af det andetregnskabsår, der går forud for det sidst afsluttede regnskabsår, forsåvel direkte forretninger som for de ved genforsikring overtagneforpligtelser.
Efter at have delt tredjedelen eller syvendedelen af det således frem-
komne beløb, alt efter referenceperioden i overensstemmelse med stk.2, i to rater, af hvilke den første går op til 7 millioner regningsenheder,og den anden omfatter det resterende beløb, beregnes brøkdele påhenholdsvis 26 % og 23 % af disse rater og lægges til.
Det andet resultat fremkommer ved multiplikation af den således
beregnede sum med det forhold, der for det sidste regnskabsår bestårmellem størrelsen af de skader, der påhvilede virksomheden efter afgi-velse til genforsikring, og skadernes bruttobeløb; dette forhold kan iintet tilfælde være lavere end 50 %.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 14
▼M2
Med hensyn til risici, der er klassificeret under litra A, nr. 18, i bilaget,
er det beløb for betalte skader, der indgår i beregningen af det andetresultat, lig med de omkostninger, som ydet assistance har påført virk-
somheden. Disse omkostninger beregnes i henhold til de nationale
bestemmelser i den medlemsstat, på hvis område virksomheden har sitvedtægtsmæssige hjemsted.
4. De brøkdele, der anvendes på de istk. 3 nævnte rater nedsættes
til en tredjedel for sygeforsikring, der teknisk fungerer på lignende
måde som livsforsikring, såfremt
— de opkrævede præmier beregnes på grundlag af sygelighedstavler
efter de matematiske metoder, der anvendes i forsikring;
— der oprettes en alderdomsreserve;
— der opkræves et præmietillæg, for at skabe en sikkerhedsmargin af
en passende størrelse;
— forsikringsgiveren ikke kan opsige kontrakten før senest efter
udløbet af det tredje forsikringsår;
— kontrakten åbner mulighed for at hæve præmierne eller nedsætte
ydelserne for løbende kontrakter.
5. Med hensyn til Lloyd's, hvor den i stk. 3 omhandlede beregning
af det første resultat i forhold til præmierne udføres på grundlag afnettopræmier, multipliceres disse med en fast procent, hvis størrelsefastsættes årligt af hjemstedets tilsynsmyndighed. Denne faste procent
skal beregnes på grundlag af de seneste statistiske oplysninger særlig
vedrørende den udbetalte provision.
Disse oplysninger såvel som de foretagne beregninger meddeles
tilsynsmyndighederne i de lande, hvor Lloyd er etableret.
Artikel 17
1. En tredjedel af solvensmarginen udgør garantifonden.2. a) Garantifonden kan dog ikke være mindre end:
— 1 400 000 ECU for de risici eller en del af de risici, som
hører under den ipunkt A ibi laget under nr. 14 anførte
forsikringsklasse. Denne bestemmelse finder anvendelse på
enhver virksomhed, hvis årligt indgående præmier ellerbidrag inden for denne forsikringsklasse i hvert af de tresidste regnskabsår har overskredet 2 500 000 ECU eller 4 %af de til den pågældende virksomhed indgåede præmier ellerbidrag;
— 400 000 ECU for de risici eller en del af de risici, der hører
under en af de klasser, der er anført ipunkt A ibi laget under
nr. 10, 11, 12, 13 og 15 samt, medmindre første led finderanvendelse, nr. 14;
— 300 000 ECU for de risici eller en del af de risici, der hører
under en af de ili tra A ibi laget under nr. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8,16 og 18 anførte klasser;
— 200 000 regningsenheder for de risici eller en del af de risici,
der hører under en af de ipunkt A ibi laget under numrene 9og 17 anførte klasser.
b) Såfremt foretagendets virksomhed omfatter flere klasser eller
flere risici, tages kun den klasse eller risiko i betragtning, derkræver det højeste beløb.
c) Hver medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at minimumsga-
rantifonden nedsættes med en fjerdedel for gensidige selskaber
og selskaber af gensidig-lignende karakter.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 15
▼B
▼M3
▼M2
▼B
▼M3
d) Skal en virksomhed, som udøver kreditforsikring, forhøje den i
litra a), første led, omhandlede garantifond, til 1 400 000 ECU,indrømmer den pågældende medlemsstat denne virksomhed:
— en frist på tre år for at bringe fonden op på 1 000 000 ECU,
— en frist på fem år for at bringe fonden op på 1 200 000 ECU,— en frist på syv år for at bringe fonden op på 1 400 000 ECU.
Disse frister løber fra den dato, på hvilken de i litra a), første led,
nævnte forudsætninger er opfyldt.
Artikel 18
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de aktiver,
der ikke medgår til dækningen af de tekniske reserver i henhold tilartikel 15.
2. Med forbehold af artikel 15, stk. 2, artikel 20, stk. 1 og 3, og
artikel 22, stk. 1, sidste afsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænse
den fri rådighed over de rørlige og faste aktiver, der indgår i de tilladtevirksomheders formue.
Forbundsrepublikken Tyskland kan dog, indtil den senere samordning
af betingelserne for adgang til og udøvelse af livsforsikringsvirk-somhed, for så vidt angår sygeforsikring i henhold til artikel 16, stk.
4, opretholde begrænsningerne i den fri rådighed over aktiverne, i det
omfang den fri rådighed over de aktiver, der dækker de matematiskereserver, gøres afhængig af samtykke fra en »Treuhänder«.
Kongeriget Danmark kan dog indtil den fremtidige samordning opret-
holde de bestemmelser i lovgivningen, der pålægger begrænsninger i
den fri rådighed over aktiver, der er afsat af forsikringsvirksomheder
til dækning af renteydelser, som skal udredes i henhold til den lovplig-tige forsikring mod følger af arbejdsulykker.
3. Disse bestemmelser er ikke til hinder for de foranstaltninger, som
medlemsstaterne er berettigede til at træffe i deres egenskab af ejere afeller deltagere i de pågældende virksomheder, såfremt de i artikel 15,
stk. 2, omhandlede forskrifter, i de lande hvor virksomheden udøves,
overholdes, og de sikredes interesser bevares.
Artikel 19
1. Hver medlemsstat pålægger de virksomheder, der har deres
vedtægtsmæssige hjemsted på dens område, hvert år at aflægge beret-
ning om deres samlede virksomhed, deres finansielle situation, deres
solvens og, hvad angår dækning af de risici, der er klassificeret underlitra A, nr. 18, i bilaget, om de øvrige midler, de råder over til opfyl-delse af deres forpligtelser, for så vidt medlemsstatens lovgivningforeskriver tilsyn med disse midler.
1a. For så vidt angår kreditforsikring skal virksomheden give
tilsynsmyndigheden adgang til regnskabsmateriale, hvori både detekniske resultater og de tekniske reserver i forbindelse med dennevirksomhed er opført.
2. Medlemsstaterne kræver af de virksomheder, der udøver virk-
somhed på deres område, at de regelmæssigt fremlægger det forudøvelsen af tilsynet nødvendige materiale såvel som statistisk mate-riale, samt at de hvad angår dækning af de risici, der er klassificeret
under litra A, nr. 18, i bilaget, præciserer de midler, de råder over til
opfyldelse af deres forpligtelser, for så vidt medlemsstaternes lovgiv-ninger foreskriver tilsyn med disse midler. De kompetentetilsynsmyndigheder tilsender hinanden det materiale og de oplysninger,der har relevans for udøvelsen af tilsynet.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 16
▼B
▼M2
▼M3
▼M2
▼B
Artikel 20
1. Såfremt et foretagende ikke efterkommer de i artikel 15 fastsatte
bestemmelser, kan tilsynsmyndigheden i det land, hvor virksomhedenudøves, forbyde den fri rådighed over de aktiver, der befinder sig idette land, efter at have underrettet tilsynsmyndighederne i det land,hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende.
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i en
virksomhed, hvis solvensmargin ikke længere udgør det i artikel 16,stk. 3, foreskrevne minimum, kræver tilsynsmyndigheden i det land,hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, en genoprettelses-plan, der skal forelægges den til godkendelse.
3. Såfremt solvensmarginen ikke længere når den i artikel 17
nærmere fastsatte garantifond, kræver tilsynsmyndigheden i det land,hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, af virksomhedenen kortfristet finansieringsplan, der skal forelægges den til godkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den fri rådighed over virk-
somhedens aktiver. Den underretter myndighederne i de medlemsstater,på hvis område denne virksomhed ligeledes er tilladt, herom, idet dissepå dens anmodning træffer de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente tilsyns-
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til bevarelseaf de sikredes interesser.
5. Tilsynsmyndighederne i de medlemsstater, på hvis område den
pågældende virksomhed ligeledes er tilladt, samarbejder om gennem-førelsen af de istk. 1—4 nævnte foranstaltni nger.
Artikel 21
1. Hver medlemsstat tillader, at de tilladte virksomheder helt eller
delvis overdrager deres forsikringsbestand, såfremt den overtagendevirksomhed under hensyntagen til overførslen er i besiddelse af dennødvendige solvensmargin.
De pågældende tilsynsmyndigheder rådfører sig indbyrdes før en sådan
overdragelse tillades.
2. Når tilladelse er givet af den kompetente tilsynsmyndighed, har
denne overdragelse fuld gyldighed over for de pågældende forsikrings-tagere.
Afdeling C: Tilbagekaldelse af en tilladelse
Artikel 22
1. Den tilladelse, der er givet af den kompetente myndighed i den
medlemsstat, på hvis område en virksomheds vedtægtmæssige hjemsted
befinder sig, kan tilbagekaldes af denne myndighed, når virksomheden
a) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne;
b) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i genoprettelsesplanen eller finansie-ringsplanen, som omhandlet i artikel 20;
c) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af nati-
onale bestemmelser.
I tilfælde af tilbagekaldelse af tilladelsen underretter tilsynsmyndig-
heden i det land, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende,tilsynsmyndighederne. i de øvrige medlemsstater, der har tilladt virk-somheden, herom; disse skal ligeledes foranstalte tilbagekaldelse afderes tilladelse. Førstnævnte tilsynsmyndighed træffer sammen med
disse sidstnævnte tilsynsmyndigheder alle egnede foranstaltninger til
bevarelse af de sikredes interesser og begrænser navnlig den frirådighed over virksomhedens aktiver, såfremt en sådan begrænsningendnu ikke er pålagt i medfør af artikel 20, stk. 1 og stk. 3, andetafsnit.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 17
▼B
2. Den tilladelse, der er meddelt agenturer eller filialer af virksom-
heder, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i en andenmedlemsstat, kan tilbagekaldes, når agenturet eller filialen:
a) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne;
b) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det eller den i
medfør af bestemmelserne idet land, hvor det eller den udøver si nvirksomhed navnlig for så vidt angår oprettelsen af de i artikel 15nærmere foreskrevne tekniske reserver.
Tilsynsmyndighederne i de lande, i hvilke virksomheden udøves,
rådfører sig med tilsynsmyndigheden på virksomhedens vedtægtsmæs-sige hjemsted, før de foranstalter tilbagekaldelse af tilladelsen. Såfremtde skønner det påkrævet at afbryde disse agenturers eller filialers virk-
somhed inden afslutningen af denne rådførelse, underretter de
omgående denne myndighed herom.
3. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse eller om
afbrydelse af virksomheden skal klart begrundes og meddeles denpågældende virksomhed.
Hver medlemsstat fastsætter adgang til domstolsprøvelse af en sådan
beslutning.
Afsnit III — Regler for agenturer eller filialer, der er beliggende
inden for Fællesskabet, og som hører under virksomheder, der
har deres vedtægtmæssige hjemsted uden for Fællesskabet
Artikel 23
1. Hver medlemsstat gør adgangen til den i artikel 1 omhandlede
form for virksomhed på dens område betinget af en administrativ tilla-delse af alle virksomheder med vedtægtmæssigt hjemsted uden forFællesskabet.
2. Medlemsstaten kan give denne tilladelse, såfremt virksomheden
mindst opfylder følgende betingelser:
a) er beføjet til at udøve forsikringsvirksomhed i medfør af den natio-
nale lovgivning, den er undergivet;
b) opretter et agentur eller en filial på denne medlemsstats område;
c) forpligter sig til på agenturets eller filialens hjemsted at føre særskilt
regnskab for den virksomhed, der udøves der, samt opbevare alleforretningsdokumenter sammesteds;
d) udpeger en generalbefuldmægtiget, som skal godkendes af den
kompetente myndighed;
e) råder i det land, hvor virksomheden udøves, over aktiver af en stør-
relse, der mindst er lig med halvdelen af det i artikel 17, stk. 2,foreskrevne minimum for garantifonden og deponerer fjerdedelenaf dette minimum som sikkerhed;
f) forpligter sig til at være i besiddelse af en solvensmargin i overens-
stemmelse med artikel 25;
g) fremlægger en driftsplan i henhold til artikel 11, stk. 1 og 2.
Artikel 24
Medlemsstaterne pålægger virksomhederne at oprette tilstrækkelige
tekniske reserver, der svarer til de på deres område indgåede forplig-
telser; de drager omsorg for, at agenturet eller filialen dækker dissetekniske reserver ved hjælp af ækvivalente og, i det omfang medlems-staten kræver det, kongruente aktiver.
Medlemsstaternes lovgivning finder anvendelse ved beregningen af de
tekniske reserver, ved fastsættelsen af kategorierne for anbringelse ogved vurderingen af aktiverne.
Den pågældende medlemsstat kræver, at de aktiver, der repræsenterer
de tekniske reserver, lokaliseres på deres område. Artikel 15, stk. 3,finder dog anvendelse.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 18
▼B
Artikel 25
1. Hver medlemsstat pålægger de agenturer eller filialer, der er
oprettet på dens område, at råde over en solvensmargin, der udgøresaf aktiver fri for enhver påregnelig forpligtelse og med fradag af imma-
terielle værdier. Marginen beregnes i overensstemmelse med artikel 16,
stk. 3. Ved beregningen af denne margin tages dog kun hensyn tilpræmier eller bidrag og skader, der hidrører fra agenturets eller filia-lens virksomhed.
2. En tredjedel af solvensmarginen udgør garantifonden. Denne
garantifond kan ikke være mindre end halvdelen af det i artikel 17,stk. 2, fastsatte minimum. Initialdepotet stillet i overensstemmelse
med artikel 23, stk. 2, litra e), er medregnet heri.
3. De aktiver, der dækker solvensmarginen skal op til et beløb på
størrelse med garantifonden befinde sig i den stat, hvor virksomhedenudøves, og for så vidt angår det resterende beløb inden for Fælles-skabet.
Artikel 26
1. Virksomheder, der har søgt om eller opnået godkendelse fra flere
medlemsstater, kan anmode om følgende fordele, som kun kan ydessamlet:
a) den iarti kel 25 omhandlede solvensmargen beregnes på grundlag af
den samlede virksomhed, som de udøver inden for Fællesskabet; i
dette tilfælde tages kun den virksomhed, som udøves af samtligeagenturer eller filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, ibetragtning ved denne beregning;
b) den i artikel 23, stk. 2, litra e), omhandlede sikkerhed skal kun
stilles i en af disse stater;
c) de aktiver, der danner garantifonden, kan anbringes i hvilken som
helst af de medlemsstater, hvor de udøver deres virksomhed.
2. Anmodning om opnåelse af de i stk. 1 nævnte fordele fremsættes
over for de kompetente myndigheder i samtlige de medlemsstater, hvorden pågældende virksomhed har søgt om eller opnået godkendelse. I
anmodningen anføres den myndighed, der fremtidig skal efterprøve de
i Fællesskabet etablerede agenturers eller filialers solvens for så vidtangår deres samlede virksomhed. Virksomhedens valg af myndighedskal begrundes. Sikkerhedsstillelsen skal deponeres i den pågældendemedlemsstat.
3. De istk. 1 nævnte fordele må kun ydes med samtykke fra de
kompetente myndigheder i samtlige de medlemsstater, hvor anmod-
ningen er fremsat. De får virkning fra det tidspunkt, på hvilket den
valgte tilsynsmyndighed over for de øvrige tilsynsmyndigheder harerklæret sig rede til at efterprøve de i Fællesskabet etablerede agentu-rers eller filialers solvens for så vidt angår deres samlede virksomhed.
Den valgte tilsynsmyndighed modtager fra de øvrige medlemsstater de
oplysninger, der er nødvendige for at efterprøve den samlede solvensfor agenturer og filialer, der er etableret på deres område.
4. Tilladelsen til at anvende de i medfør af denne artikel ydede
fordele tilbagekaldes af samtlige berørte medlemsstater samtidig på
foranledning af en eller flere af de berørte medlemsstater.
Artikel 27
Artiklerne 19 og 20 finder tilsvarende anvendelse på agenturer og
filialer af de i dette afsnit omhandlede virksomheder.
Ved anvendelsen af artikel 20 i tilfælde af en virksomhed, der har
opnået de i artikel 26, stk. 1, omhandlede fordele, ligestilles denmyndighed, der har til opgave at efterprøve solvensen i de agenturerog filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, for så vidt angår1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 19
▼M2
▼B
▼M2
▼M2
deres samlede virksomhed, med myndigheden i den medlemsstat, på
hvis område virksomheden har sit vedtægtsmæssige hjemsted.
Artikel 28
Såfremt den i artikel 26, stk. 2, nævnte myndighed tilbagekalder tilla-
delsen, underretter den tilsynsmyndighederne i de øvrige
medlemsstater, hvor foretagendet udøver sin virksomhed, herom, og
disse træffer hensigtsmæssige foranstaltninger. Såfremt beslutningenom tilbagekaldelse begrundes med utilstrækkelig samlet solvens,således som den er fastsat ved det iarti kel 26 omhandlede samtykkeforanstalter de medlemsstater, der deltager idette samtykke, li geledestilbagekaldelse af deres tilladelse.
Artikel 29
Fællesskabet kan ide aftaler, det ioverensstemmelse med traktaten
indgår med et eller flere tredjelande, blive enige om anvendelse af
bestemmelser, der afviger fra de i dette afsnit fastsatte, med det formål
på betingelse af gensidighed at garantere en tilstrækkelig beskyttelse afde sikrede i medlemsstaterne.
Afsnit IV — Overgangsbestemmelser og diverse bestemmelser
Artikel 30
1. Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit II omhandlede virksom-
heder, som ved ikrafttrædelsen af foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv omfatter en eller flere af de i artikel 1 omhandledeklasser på deres område, en frist på fem år fra meddelelsen af dettedirektiv til af efterkomme betingelserne i artiklerne 16 og 17.
2. Desuden kan medlemsstaterne:
a) indrømme de i stk. 1 omhandlede virksomheder, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har tilvejebragt solvensmarginen
fuldtud, en yderligere frist på højst to år, på betingelse af, at disse
virksomheder i overensstemmelse med artikel 20 har forelagt deforanstaltninger, som de har til hensigt at træffe for at nå dennemargin, til tilsynsmyndighedernes godkendelse;
b) fritage de i stk. 1 omhandlede virksomheder, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har nået en årlig indbetaling af præmier
eller bidrag på det seksdobbelte af den i artikel 17, stk. 2, nævnteminimumsgarantifond, for forpligtelsen til at oprette denne fond førudgangen af det regnskabsår, i hvilket præmierne eller bidrageneudgør det seksdobbelte af denne garantifond. På grundlag af resulta-
terne af den iarti kel 33 nævnte undersøgelse beslutter Rådet med
enstemmighed på forslag af Kommissionen, hvornår medlemssta-terne skal ophæve denne fritagelse.
3. De virksomheder, der ønsker at udvide deres virksomhed i
henhold til artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette, såfremtde omgående efterkommer reglerne i dette direktiv. De i stk. 2, litra b),omhandlede virksomheder, som inden for det nationale område udvider
deres virksomhed til andre klasser eller til andre dele af dette område,
kan dog inden for en frist på ti år fra meddelelsen af dette direktivfritages for forpligtelsen til at oprette den i artikel 17, stk. 2, nævnteminimumsgarantifond.
4. De virksomheder, der har en anden form end de i artikel 8
anførte, kan endnu i tre år efter meddelelsen af dette direktiv fortsætteudøvelsen af deres nuværende virksomhed under den juridiske form, de
havde ved meddelelsen af dette direktiv. De virksomheder, der er
oprettet; i Det forenede Kongerige »by Royal Charter« eller »by privateact« eller »by special public Act« kan fortsætte deres virksomhed ideres nuværende form uden tidsbegrænsning.
De virksomheder, der i Belgien i overensstemmelse med deres formål
yder prioritetslån ved intervention eller udfører opsparingsdispositionerioverensstemmelse med de iarti kel 15, nr. 4, ibestemmelserne vedrø-1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 20
▼B
▼B
rende tilsyn med private sparekasser, samordnet ved arrêté royal af 23.
juni 1967, kan fortsætte disse former for virksomhed i tre år fra medde-lelsen af dette direktiv.
De pågældende medlemsstater opstiller listen over disse virksomheder
og meddeler den til de øvrige medlemsstater og til Kommissionen.
5. Efter anmodning fra de virksomheder, der opfylder forpligtelserne
i artiklerne 15, 16 og 17, ophæver medlemsstaterne de restriktive foran-staltninger såsom pantehæftelser, deponering eller sikkerhedsstillelse,der er gennemført imedfør af nugældende bestemmelser.
Artikel 31
Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit III omhandlede agenturer eller
filialer, som ved ikrafttrædelsen af foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv omfatter én eller flere af de i artikel 1 omhandledeklasser og ikke udvider deres virksomhed i henhold til artikel 10, stk.2, en frist på højst fem år fra meddelelsen af dette direktiv til at efter-komme betingelserne i artikel 25.
Artikel 32
I en periode, der udløber ved iværksættelsen af en aftale, som i over-
ensstemmelse med artikel 29 er indgået med et tredjeland, og senestved udløbet af en frist på fire år efter meddelsen af dette direktiv, kanhver medlemsstat til fordel for dette lands virksomheder, der er etab-leret på dets område, opretholde den ordning, som fandt anvendelseden 1. januar 1973, hvad angår de tekniske reservers kongruens og
lokalisering på betingelse af, at de øvrige medlemsstater og Kommis-
sionen underrettes herom, og at de grænser for lempelser, der gælder imedfør af artikel 15, stk. 2, til fordel for de af medlemsstaternes virk-somheder, som er etableret på dens område, ikke overskrides.
Afsnit V — Afsluttende bestemmelser
Artikel 33
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder fører et
snævert samarbejde med henblik på at lette tilsynet med direkte forsik-
ring inden for Fællesskabet og at undersøge de vanskeligheder, der
måtte opstå ved gennemførelsen af dette direktiv.
Artikel 34
1. Kommissionen forelægger for Rådet inden for en frist af seks år
efter meddelelsen af dette direktiv en beretning om den indflydelse,som de i dette direktiv fastsatte finansielle krav har haft på situationeninden for forsikringsmarkedet i medlemsstaterne.
2. Om fornødent forelægger Kommissionen for Rådet foreløbige
beretninger inden udgangen af den i artikel 30 stk. 1, fastsatte over-
gangsperiode.
Artikel 35
Medlemsstaterne ændrer deres nationale bestemmelser i overensstem-
melse med dette direktiv inden en frist på atten måneder fra detsmeddelelse at regne og underretter omgående Kommissionen herom.
De således ændrede bestemmelser gennemføres med forbehold af artik-
lerne 30, 31 og 32 inden en frist på tredive måneder fra denne
meddelelse at regne.
Artikel 36
Fra meddelelsen af dette direktiv drager medlemsstaterne omsorg for at
Kommissionen får tilsendt teksten til de vigtigste administrativt ellerved lov fastsatte bestemmelser, som de udsteder på det af dette direktivomfattede område.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 21
▼B
Artikel 37
Bilaget udgør en integrerende del af dette direktiv.Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 22
▼B
BILAG
A.Klassifikation af risici ved hjælp af forsikringsklasser
1.Ulykker (herunder arbejdsulykker og erhvervssygdomme)
— fastsatte ydelser
— skadeserstatninger
— kombinationer
— personbefordring
2.Sygdom
— fastsatte ydelser
— skadeserstatninger
— kombinationer
3.Kaskoforsikring for landkøretøjer (bortset fra jernbaners rullende mate-
riel)
Alle skader på
— motordrevne landkøretøjer
— ikke-motordrevne landkøretøjer
4.Kaskoforsikring for jernbanekøretøjer
Alle skader på jernbanekøretøjer
5.Kaskoforsikring for luftfartøjer
Alle skader på luftfartøjer
6.Kaskoforsikring for fartøjer til sejlads på have, indsøer og floder
Alle skader på
— flodfartøjer
— indsøfartøjer— havfartøjer
7.Godstransport (herunder varer, bagage og alt andet gods)
Alle skader på transporterede varer eller bagage, uanset arten af trans-
portmidlet
8.Brand og naturkræfter
Alle skader på ejendom (bortset fra ejendom omfattet af klasserne 3, 4,
5, 6 og 7), når de er forårsaget af
— brand
— eksplosion— storm
— naturkræfter bortset fra storm
— kerneenergi
— jordskred
9.Andre skader på ejendom
Alle skader på ejendom (bortset fra ejendom omfattet af klasserne 3, 4,
5, 6 og 7), når disse skader skyldes hagl eller frost samt årsager af
enhver art, f.eks. tyveri, undtagen dem, der er anført under nr. 8.
10.Ansvarsforsikring for motordrevne landkøretøjer
Ethvert ansvar hidrørende fra brugen af motordrevne landkøretøjer (her-
under førerens ansvar)
11.Ansvarsforsikring for luftfartøjer
Ethvert ansvar hidrørende fra brugen af luftfartøjer (herunder førerens
ansvar)1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 23
▼B
12.Ansvarsforsikring for fartøjer til sejlads på have, indsøer og floder
Ethvert ansvar hidrørende fra anvendelsen af flod-, indsø- og havfartøjer
(herunder førerens ansvar)
13.Almindelig ansvarsforsikring
Ethvert ansvar, der ikke er anført under numrene 10, 11 og 12
14.Kredit
— almindelig insolvens
— eksportkredit— slag på afbetaling— hypotekforsikring— landbrugsforsikring
15.Kaution
— direkte kaution
— indirekte kaution
16.Diverse økonomiske tab
— arbejdsløshedsrisici
— incassotab (almindeligt)— dårligt vejr— tab af fortjeneste— vedbliven af almindelige omkostninger— uforudsete handelsudgifter— tab af salgsværdi— husleje- eller indtægtstab
— indirekte handelstab bortset fra de ovenfor nævnte
— ikke forretningsmæssige økonomiske tab— andre økonomiske tab
17.Retshjælpsforsikring
retshjælpsforsikring
18.Assistance
Assistance til personer, der kommer i vanskeligheder under befordring
eller under fravær fra bopælen eller det faste opholdssted
Risici, der er omfattet af en klasse kan ikke klassificeres i en anden
klasse bortset fra de tilfælde, der er anført under punkt C.
B.Benævnelse af den tilladelse, der gives samtidig for flere klasser
Når tilladelsen samtidig omfatter:
a) klasserne 1 og 2, gives den under benævnelsen »ulykke og sygdom«;
b) klasserne 1 (fjerde led), 3, 7 og 10, gives den under benævnelsen »auto-
mobilforsikring«;
c) klasserne 1 (fjerde led), 4, 6, 7 og 12, gives den under benævnelsen »sø-
og transportforsikring«;
d) klasserne 1 (fjerde led), 5, 7 og 11, gives den under benævnelsen »luft-
fartforsikring«;
e) klasserne 8 og 9, gives den under benævnelsen »brand og andre skader på
ejendom«;
f) klasserne 10, 11, 12 og 13, gives den under benævnelsen »ansvarsforsik-
ring«;
g) klasserne 14 og 15, gives den under benævnelsen »kredit og kaution«;
h) alle klasser, gives den under den af den pågældende medlemsstat valgte
benævnelse, der meddeles de øvrige medlemsstater og Kommissionen.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 24
▼M2
▼B
▼B
C.Accessoriske risici
Den virksomhed, der opnår tilladelse til en principal risiko, som falder under
en klasse eller en gruppe af klasser, kan ligeledes dække de risici, der er
omfattet af en anden klasse, uden at der kræves tilladelse for disse risici,
såfremt disse
— indgår i den principale risiko,
— angår det objekt, der er dækket mod den principale risiko, og— er dækket af den kontrakt, der dækker den principale risiko.
De risici, der er omfattet af de under punkt A nævnte klasser 14, 15 og 17,
kan dog ikke betragtes som accessoriske risici til andre klasser.
Den risiko, der er omfattet af klasse 17 (retshjælpsforsikring), kan dog
betragtes som accessorisk risiko til klasse 18, når betingelserne i første afsnit
er opfyldt, og når hovedrisikoen kun vedrører assistance til personer, der
kommer ivanskeli gheder under rejser eller fravær fra bopælen eller det faste
opholdssted.
Retshjælpsforsikring kan ligeledes betragtes som accessorisk risiko på de i
første afsnit omhandlede betingelser, når den er knyttet til tvister eller risici,
som skyldes brug af søfartøjer, eller som kan henføres til sådan brug.
D.Metoder til beregning af udligningsreserven for kreditforsikringsklassen
Metode nr. 11. Under hensyn til de risici, der er anført i forsikringsklassen under punkt A
nr. 14 (i det følgende benævnt »kreditforsikring«), skal der oprettes en
udligningsreserve til dækning af et eventuelt teknisk tab, som fore-
kommer inden for denne forsikringsklasse ved afslutningen af
regnskabsåret.
2. Indtil reserven udgør 150 % af det højeste årlige beløb i de senere fem
regnskabsår for nettopræmier eller -bidrag, skal der i hvert regnskabsår
til reserven overføres et beløb på 75 % af det eventuelle tekniske over-
skud fra kreditforsikringsvirksomheder, idet denne overførsel dog ikke
kan overstige 12 % af nettopræmier eller -bidrag.
Metode nr. 21. Under hensyn til de risici, der er anført i forsikringsklassen under punkt
A, nr. 14, i bilaget (i det følgende benævnt »kreditforsikring«), skal der
oprettes en udligningsreserve til dækning af et eventuelt teknisk tab, som
forekommer inden for denne forsikringsklasse ved afslutningen af regn-
skabsåret.
2. Udligningsreservens minimumsbeløb skal udgøre 134 % af gennemsnittet
af den årlige indtægt fra præmier eller bidrag i de fem foregående regn-
skabsår efter fradrag af overdragelser og tillæg af godkendte
genforsikringer.
3. Denne reserve skal ihvert af de efterfølgende regnskabsår ti lføres en
overførsel på 75 % af det eventuelle tekniske overskud i denne klasse,
indtil reserven er lig med eller højere end det minimum, der er beregnet
ioverensstemmelse med stk. 2.
4. Medlemsstaterne kan for beregning af reservens størrelse og/eller stør-
relsen af den årlige overførsel fastsætte særlige regler, der resulterer i
større beløb end de i dette direktiv fastsatte minimumsbeløb.
Metode nr. 3
1. For den under punkt A, nr. 14, anførte forsikringsklasse (i det følgende
benævnt »kreditforsikring«) skal der oprettes en udligningsreserve tildækning af en i regnskabsåret forekommende skadesprocent, der er højere
end gennemsnittet i denne forsikringsklasse.
2. Denne udligningsreserve beregnes efter følgende metode:
Alle beregninger vedrører indtægter og udgifter for egen regning.For hvert regnskabsår skal det beløb, der følger af et skadesforløb under
normalen, overføres til udligningsreserven, indtil reserven når eller igen
når op på det beregnede beløb.
Der foreligger et skadesforløb under normalen, såfremt regnskabsårets
skadesprocent er lavere end den gennemsnitlige skadesprocent i referen-
ceperioden. Beløb, der følger af et skadesforløb under normalen, svarer1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 25
▼M4
▼M3
▼M3
til differencen mellem disse to procenter multipliceret med præmieind-
tægterne iregnskabsåret.
Det beregnede beløb for reserven er lig med det seksdobbelte af standard-
forskellen mellem skadesprocenterne ireferenceperi oden og den
gennemsnitlige skadesprocent multipliceret med præmieindtægterne i
regnskabsåret.
Er der iet regnskabsår opstået en skadesexcedent, skal beløbet udredes
over udligningsreserven. Der foreligger en skadesexcedent, såfremt regn-
skabsårets skadesprocent er højere end den gennemsnitlige skadesprocent.
Størrelsen af skadesexcedenten svarer til differencen mellem disse to
procenter multipliceret med præmieindtægterne i regnskabsåret.
Uanset skadesforløbet skal der i hvert regnskabsår straks tilføres udlig-
ningsreserven 3,5 % af det beregnede beløb, indtil reserven når eller
ingen når op på dette beløb.
Referenceperioden skal have en varighed af mindst 15 og højst 30 år.
Forsikringsgiveren kan undlade at oprette en udligningsreserve, såfremt
der ikke er konstateret noget forsikringsteknisk tab i referenceperioden.
Udligningsreservens beregnede beløb og overførsler herfra kan nedsættes,
såfremt det af den gennemsnitlige skadesprocent i referenceperioden
tillige med omkostningsprocenten fremgår, at præmierne omfatter et
sikkerhedstillæg.
Metode nr. 4
1. For den under punkt A, nr. 14, anførte forsikringsklasse (i det følgende
benævnt »kreditforsikring«) skal der oprettes en udligningsreserve til
dækning af en i regnskabsåret forekommende skadesprocent, der er højere
end gennemsnittet i denne forsikringsklasse.
2. Denne udligningsreserve beregnes efter følgende metode:
Alle beregninger vedrører indtægter og udgifter for egen regning.
For hvert regnskabsår skal det beløb, der følger af et skadesforløb under
normalen, overføres til udligningsreserven, indtil reserven når eller igen
når op på det maksimale beregnede beløb.
Der foreligger et skadesforløb under normalen, såfremt regnskabsårets
skadesprocent er lavere end den gennemsnitlige skadesprocent i referen-
ceperioden. Beløb, der følger af et skadesforløb under normalen, svarer
til differencen mellem disse to procenter multipliceret med præmieind-
tægterne iregnskabsåret.
Det maksimale beregnede beløb for reserven er lig med det seksdobbelte
af standardforskellen mellem skadesprocenten ireferenceperi oden og den
gennemsnitlige skadesprocent multipliceret med præmieindtægterne i
regnskabsåret.
Er der iet regnskabsår opstået en skadesexcedent, skal beløbet udredes
over udligningsreserven, indtil reserven når det minimale beregnede
beløb. Der foreligger en skadesexcedent, såfremt regnskabsårets skade-sprocent er højere end den gennemsnitlige skadesprocent. Størrelsen af
skadesexcedenten svarer til differencen mellem disse to procenter multi-
pliceret med præmieindtægterne i regnskabsåret.
Det minimale beregnede beløb for reserven er lig med det tredobbelte af
standardforskellen mellem skadesprocenten ireferenceperi oden og den
gennemsnitlige skadesprocent multipliceret med præmieindtægterne i
regnskabsåret.
Referenceperioden skal have en varighed af mindst 15 og højst 30 år.
Forsikringsgiveren kan undlade at oprette en udligningsreserve, såfremt
der ikke er konstateret noget forsikringsteknisk tab i referenceperioden.
Begge de beregnede beløb, der indgår i udlingsreserven, og overførsler
hertil eller herfra kan nedsættes, såfremt det af den gennemsnitlige skade-
sprocent i referenceperioden tillige med omkostningsprocenten fremgår,
at præmierne omfatter et sikkerhedstillæg, og dette sikkerhedstillæg er
over 1 1/2 gang større end skadesprocentens standardafgivelse i referen-
ceperioden. I så fald multipliceres de nævnte beløb med en kvotient, der
svarer til 1 1/2 gang standardafgivelsen divideret med sikkerhedstil-
lægget.1973L0239 — DA — 25.06.1987 — 005.001 — 26