1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV93/16/EØF
af 5. april 1993
om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser,
certifikater og andre kvalifikationsbeviser
(EFT L 165 af 7.7.1993, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►A1Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C 241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.1995
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS DIREKTIV93/16/EØF
af 5. april 1993
om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerken-
delse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-
beviser
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisningtil Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økono-miske Fællesskab, særligartikel 49, artikel 57, stk. 1, ogstk. 2, førsteogtredje punktum, samt artikel 66,
under henvisningtil forslagfra Kommissionen,i samarbejde med Europa-Parlamentet(
1),
under henvisningtil udtalelse fra Det Økonomiske ogSociale
Udvalg(2), og
ud fra følgende betragtninger:Rådets direktiv 75/362/EØF af 16. juni 1975 om gensidig anerkendelse
af eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for læg eromfattende foranstaltingner, som skal lette den faktiske udøvelse afretten til etableringogfri udvekslingaf tjenesteydelser(
3), ogRådets
direktiv 75/363/EØF af 16. juni 1975 om samordningaf de administra-tivt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som læge (
4)e r
ved flere lejligheder ændret væsentligt; de bør derfor for forenklingensog klarhedens skyld kodificeres; det er desuden hensigtsmæssigt, nårdisse tekster samles i én tekst, at indarbejde Rådets direktiv 86/457/EØFaf 15. september 1986 om en særliguddannelse til alment praktiserendelæge (
5) i denne;
i henhold til Traktaten er enhver nationalitetsbegrundet forskelsbehand-
lingpå området etableringogtjenesteydelse forbudt fra overg ang sperio-dens udløb; det således gennemførte princip for behandling efter natio-nalitet vedrører navnligudstedelse af en eventuelt fornøden tilladelse tilat optage og udøve virksomhed som læge, samt indskrivning elleroptagelse i faglige organer;
det forekommer dogtilrådelig t at fastsætte visse bestemmelser, som skal
lette den faktiske udøvelse af retten til etableringogfri udvekslingaftjenesteydelser på det lægelige område;
i henhold til Traktaten må medlemsstaterne ikke yde nogen form for
støtteforanstaltninger, som vil kunne fordreje betingelserne for etable-ringsvilkårene;
Traktatens artikel 57, stk. 1, foreskriver, at der skal vedtages direktiver
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andrekvalifikationsbeviser; dette direktiv sigter mod anerkendelse af eksa-mensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, som g iveradgang til at udøve virksomhed som læge, samt eksamensbeviser, certi-fikater ogandre kvalifikationsbeviser for speciallæg er;
hvad angår uddannelsen af speciallæger bør der gennemføres en
gensidig anerkendelse af kvalifikationsbeviser, såfremt disse, uden atvære en betingelse for adgangen til at optage og udøve virksomhed somspeciallæge, dog udgør en betingelse for benyttelsen af en speciallæge-titel;
(1) EFT nr. C 125 af 18. 5. 1992, s. 170, ogEFT nr. C 72 af 15. 3. 1993,
(2) EFT nr. C 98 af 24. 4. 1992, s. 6.
(3) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 1. Direktivet er senest ændret ved
direktiv 90/658/EØF (EFT nr. L 353 af 17. 12. 1990, s. 73).
(4) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 14. Direktivet er senest ændret ved
direktiv 90/658/EØF (EFT nr. L 353 af 17. 12. 1990, s. 73).
(5) EFT nr. L 267 af 19. 9. 1986, s. 26.
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 3
▼B
udviklingen i medlemsstaternes lovgivning har gjort det nødvendigt atforetage en række tekniske ændringer for bl.a. at tage hensyn tilændringer af benævnelserne på eksamensbeviser, certifikater og andrekvalifikationsbeviser vedrørende disse erhverv eller af benævnelsernepå visse lægespecialer samt for at tage hensyn til, at man i vissemedlemsstater har oprettet nye lægespecialer eller har afskaffet tidligerespecialer;
der bør fastsættes bestemmelser vedrørende erhvervede rettigheder for
de eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser forlæger, som medlemsstaterne har udstedt for uddannelser, der er påbe-gyndt inden datoen for nærværende direktivs iværksættelse;
da et direktiv om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser ikke
nødvendigvis medfører, at de uddannelser, som disse eksamensbeviservedrører, er fuldstændigens, bør der, hvad ang år benyttelsen af titler pågrundlag af uddannelser, kun gives tilladelse til benyttelse af disse påsproget i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland;
for at lette de nationale myndigheders anvendelse af dette direktiv kan
en medlemsstat foreskrive, at de begunstigede, der opfylder de i dettedirektiv krævede uddannelsesbetingelser, sammen med deres uddannel-sesbevis skal forelægge et certifikat, som er udstedt af de kompetentemyndigheder i hjemlandet eller det seneste opholdsland, og som atte-sterer, at disse beviser virkeliger de i direktivet omhandlede;
dette direktiv ændrer ikke medlemsstaternes ved lov eller administrativt
fastsatte bestemmelser, som forbyder eller stiller visse betingelser forselskabers udøvelse af lægevirksomhed;
ved udførelse af tjenesteydelser udgør det krav om indskrivning eller
optagelse i faglige organer, der er knyttet til udøvelse af en virksomhedaf regelmæssig og varig karakter i værtslandet, ubestrideligt en ulempefor tjenesteyderen på grund af hans virksomheds midlertidige karakter;kravet bør derfor frafaldes; i så fald må tilsynet med den fagligedisciplin, der henhører under disse faglige organers kompetence, imid-lertid sikres; i dette øjemed bør det med forbehold af artikel 62 iTraktaten foreskrives, at der kan pålægges den begunstigede en indbe-retningspligt over for de kompetente myndigheder i den meldemsstat,der er værtsland, vedrørende udførelsen af tjenesteydelser;
med hensyn til vandel oghæderlig hed bør der skelnes mellem på den
ene side de krav, der kan stilles til en første adgang til erhvervet, og påden anden side de krav, der kan stilles til udøvelsen af det;
med henblik på gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater
ogandre kvalifikationsbeviser for speciallæg er ogfor at sætte samtlig eudøvere af erhvervet, som er statsborgere i medlemsstaterne, på nogen-lunde lige fod inden for Fællesskabet har en vis samordning af uddan-nelsesbetingelserne for speciallæger vist sig at være nødvendig; der børderfor fastsættes visse minimunskriterier både for adgangen til special-lægeuddannelsen, dennes minimumsvarighed, undervisningsformen ogstedet, hvor denne skal finde sted, samt for det tilsyn, den skal under-gives; disse kriterier vedrører kun specialer, der er fælles for allemedlemsstaterne eller for to eller flere medlemsstater;
den samordningaf udøvelsesbeting elserne, der er fastsat i dette direktiv,
udelukker ikke en senere samordning;
i øvrigt er det nu stort set almindeligt erkendt, at der er behov for en
særliguddannelse for alment praktiserende læg er, som skal sætte dem istand til bedre at varetage de opgaver, der påhviler dem; disse opgaver,der i høj grad er baseret på lægens personlige kendskab til patienternesmiljø, består i at rådgive disse om sygdomsforebyggelse og omhelbredsbeskyttelse på grundlag af dette kendskab samt i at give demden relevante behandling;
dette behov for en særliguddannelse inden for almen medicin er bl.a.
opstået som følge af udviklingen inden for lægevidenskaben, der harmedført, at afstanden mellem undervisningen og den medicinske forsk-ningpå den ene side ogvirket som alment praktiserende læg e på denanden side er blevet stadig større, således at det ikke længere er muligtat give en tilfredsstillende undervisning i væsentlige aspekter af den
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 4
▼B
almene medicin inden for den traditionelle lægevidenskabelige grundud-
dannelse i medlemsstaterne;
ud over den umiddelbare fordel for patienterne erkendes det ligeledes, at
en bedre tilpasningaf den alment praktiserende læg e til hans specifikkefunktion vil bidrage til at forbedre behandlingssystemet, bl.a. ved atfremme en mere selektiv anvendelse af speciallæger samt af laboratorierogandre højt specialiserede institutter ogafdeling er;
en forbedringaf uddannelsen i almen medicin vil kunne øg e den alment
praktiserende læges betydning;
selv om denne udvikling synes uomgængelig, forløber den dog ikke i
samme tempo i alle medlemsstaterne; uden at forcere den igangsvæ-rende udviklingbør det tilstræbes, at der sker en etapevis tilnærmelsemed henblik på at sikre en relevant uddannelse af alle alment praktise-rende læger, der tilgodeser de særlige krav, som udøvelse af virksomhedsom alment praktiserende læge stiller;
for at sikre en gradvis gennemførelse af denne reform er det nødvendigt,
at der i hver medlemsstat i første fase indføres en særliguddannelse tilalment praktiserende læge, som opfylder visse minimumskrav ud frabåde et kvalitativt oget kvantitativt synspunkt, ogsom supplerer denminimunsgrunduddannelse, som læger skal have i medfør af nærvæ-rende direktiv; det er ikke afgørende, om denne uddannelse i almenmedicin gives inden for eller uden for rammerne af den nationalemedicinske grunduddannelse; i anden fase bør det desuden fastsætes, atadgangen til at udøve virksomhed som alment praktiserende læge indenfor rammerne af en social sikringsordning bør gøres betinget af, at densærlige uddannelse til alment praktiserende læge er afsluttet; endelig børder senere fremsættes nye forslagmed henblik på at fuldføre reformen;
dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til selv at udforme deres
nationale sociale sikring sordningogtil at bestemme, hvilke aktiviteterder skal udøves inden for rammerne af denne ordning;
den koordineringaf minimumskravene til udstedelsen af eksamensbe-
viser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for den særlig e uddan-nelse til alment praktiserende læge, der gennemføres ved dette direktiv,giver medlemsstaterne mulighed for gensidigt at anerkende disse eksa-mensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser;
i henhold til nærværende direktiv kan en værtsmedlemsstat ikke kræve,
at læger, der er i besiddelse af eksamensbeviser, der er erhvervet i enanden medlemsstat oganerkendt i henhold til nærværende direktiv, skalgennemgå en supplerende uddannelse for at kunne arbejde som lægeinden for rammerne af en social sikringsordning, selv om den kræver ensådan uddannelse af indehavere af lægevidenskabelige eksamensbeviser,der er erhvervet på dens eget område; denne virkning af nærværendedirektiv kan ikke, for så vidt angår adgangen til at udøve virksomhedsom alment praktiserende læge inden for rammerne af en socialsikringsordning, sættes ud af kraft inden den 1. januar 1995, som er dendato, hvorefter alle medlemsstater i henhold til nærværende direktiv kunmå give tilladelse til udøvelse af virksomhed som alment praktiserendelæge inden for rammerne af en social sikringsordning til læger, der hargennemgået den særlige uddannelse inden for almen medicin; læger, derinden denne dato har etableret sigi henhold til nærværende direktiv,skal have ret til fortsat at udøve virksomhed som alment praktiserendelæge inden for rammerne af værtslandets sociale sikringsordning, selvom de ikke har gennemgået en særlig uddannelse inden for almenmedicin;
den samordning, som fastsættes i dette direktiv, vedrører erhvervsud-
dannelsen af læger; for så vidt angår uddannelsen er der for øjeblikket istørstedelen af medlemsstaterne ingen forskel på uddannelsen af læger,der ønsker at udøve deres virksomhed som lønmodtagere, og uddan-nelsen af læger, der ønsker at virke som selvstændige; hvad angårforskrifter vedrørende vandel oghæderlig hed, fag ligdisciplin ogbenyt-telse af titler, bliver de pågældende forskrifter i de forskellige medlems-stater anvedt på, aller kan de bringes til anvendelse på såvel lønmodta-gere som selvstændige; udøvelse af virksomhed som læge er i samtligemedlemsstater betinget af besiddelse af et eksamensbevis, certifikat ellerandet kvalifikationsbevis for læger; denne virksomhed udøves såvel af
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 5
▼B
selvstændige som af lønmodtagere, eller endog af de samme personer
skiftevis som lønmodtager og som selvstændig i løbet af deres fagligekarriere; for i fuldt omfang at fremme den frie bevægelighed for disseerhvervsudøvere inden for Fællesskabet forekommer det såledesnødvendigt at udvide anvendelsen af dette direktiv til også at gælde forlæger, der er lønmodtagere;
nærværende direktiv må ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med
hensyn til de i bilagIII, del B, anførte g ennemførelsesfrister —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
Dette direktiv findet anvendelse på virksomhed som læge, som statsbor-
gere i medlemsstaterne udøver som lønmodtager eller som selvstændig.
AFSNIT II
GENSIDIG ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVISER,
CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFIKATIONSBEVISER
FOR LÆGER
KAPITEL I
EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFIKATI-
ONSBEVISER FOR LÆGER
Artikel 2
Hver medlemsstat anerkender de eksamensbeviser, certifikater ogandre
kvalifikationsbeviser, der udstedes til medlemsstaternes statsborgere afde øvrige medlemsstater i overensstemmelse med artikel 23, og som eranført i artikel 3, ved at tildele dem den samme virkningpå sit områdefor så vidt angår adgang til og udøvelse af virksomhed som læge, somde eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, den selvudsteder.
Artikel 3
De i artikel 2 omhandlede eksamensbeviser, certifikater ogandre kvali-
fikationsbeviser er følgende:
a) i Belgien:
»Diplôme légal de docteur en médicine, chirurgie et accouchements
— wettelijk diploma van doctor in de genees-, heel- en verlos-kunde« (det lovhjemlede eksamensbevis for læger i medicin, kirurgiog fødselshjælp), udstedt af universiteternes lægevidenskabeligefakulteter eller af det centrale bedømmelsesudvalgeller statensbedømmelsesudvalgfor universitetsundervisning
b) i Danmark:
»Bevis for bestået lægevidenskabelig embedseksamen« (kandida-
teksamen), udstedt af universiteternes lægevidenskabelige fakultetersamt dokumentation udstedt af Sundhedsstyrelsen for gennemførtpraktisk uddannelse
c) i Tyskland:
1.»Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung« (bevis for statsek-
samen for læger), udstedt af de kompetente myndigheder, og»Zeugnis über die Vorbereitungszeit als Medizinalassistent«(certifikat, som bekræfter fuldførelse af turnusperioden som assi-sterende læge), i det omfang den tyske lovgivning stadig opret-holder en sådan periode som supplement til lægeuddannelsen
2.»Zeugnis über die ärztliche Staatsprüfung« (bevis for statsek-
samen for læger), der er udstedt af de kompetente myndighederefter den 30. juni 1988, og »Bescheinigung über die Ableistung
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 6
▼B
der Tätigkeit als Arzt im Praktikum« (attest for udøvelse af
lægevirksomhed i en praktikantperiode)
d) i Grækenland:
»Πτυχίο Ιατρικής «(bevis for embedseksamen i medicin), udstedt af:
— det medicinske fakultet ved et universitet, eller
— det sundhedsvidenskabelige fakultet, lægevidenskabelig afde-
ling, ved et universitet
e) i Spanien:
»TítulodeLicenciadoenMedicinayCirugía« (bevis for embedsek-
samen i medicin ogkirurg i), udstedt af ministeriet for undervisningogvidenskab eller af en universitetsrektor
f) i Frankrig:
1.»Diplôme d’Etat de docteur en médicine« (statens eksamens-
bevis for læger), udstedt af de lægevidenskabelige fakulteter elleraf universiteternes blandede lægevidenskabelige og farmakolo-giske fakulteter eller af universiteterne
2.»Diplôme d’université de docteur en médicine« (eksamensbevis
for læger) fra et universitet, i det omfang dette bevis stadfæsterdet samme uddannelsesforløb som det, der er fastsat for statenseksamensbevis for læger
g) i Irland:
»Primary qualification« (et certifikat, der bekræfter basiskundska-
berne), udstedt i Irland efter bestået kvalificerende eksamen afholdtfor et kompetent bedømmelsesudvalg, ledsaget af et bevis forerhvervet praktisk erfaring, tildelt af samme bedømmelsesudvalg,der giver adgang til registrering som »fullyregisteredmedicalprac-
titioner« (alment praktiserende læge)
h) i Italien:
»Diploma di laurea in medicina e chirurgia« (bevis for afsluttet
uddannelse i medicin ogkirurg i), der er udstedt af universitetet ogledsaget af »diploma di abilitazione all’esercizio della medicina e
chirurgia« (bevis for tilladelse til at udøve virksomhed inden for
medicin ogkirurg i), udstedt af statens eksamenskommission
i) i Luxembourg:
»Diplôme d’Etat de docteur en médicine, chirurgie et accouche-
ments«(statens eksamensbevis for læger i medicin, kirurgi og
fødselshjælp), udstedt af statens eksamenskomité ogpåteg net afundervisningsministeren, og »certificat de stage« (turnuscertificat),
påtegnet af sundhedsministeren
j) Nederlandene:
»Universitair getuigschrift van arts« (eksamensbevis for læger fra
et universitet)
k) i Portugal:
»Carta de curso de licenciatura em medicina« (bevis for medicinsk
embedseksamen), udstedt af et universitet, samt »Diploma compro-
vativo da conclusão do internato geral« (bevis for gennemført
almen turnustjeneste), udstedt af de kompetente myndigheder undersundhedsministeriet
l) Det Forenede Kongerige:
»Primary qualification« (certifikat, der bekræfter basiskundska-
berne), udstedt i Det Forenede Kongerige efter bestået kvalifice-rende eksamen afholdt for et kompetent bedømmelsesudvalg,ledsaget af et bevis for erhvervet praktisk erfaring, tildelt af sammebedømmelsesudvalg, der giver adgang til registrering som »fully
registered medical practitioner« (alment praktiserende læge)
▼
A1
m) i Østrig:
»Doktor der gesamten Heilkunde« (eksamensbevis for læger), som
udstedes af et medicinsk universitetsfakultet, og»Diplom über diespezifische Ausbildungin der Allg emeinmedizin« (diplom for
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 7
▼A1
særuddannelse i almen medicin) eller »Facharztdiplom« (speciallæ-gediplom), som udstedes af den kompetente myndighed
n) i Finland:
»todistus lääketieteen lisensiaatin tutkinnosta — bevis om medicine
licentiat examen« (bevis for medicinsk kandidateksamen), somudstedes af et medicinsk universitetsfakultet, oget bevis forgennemgået praktisk uddannelse, som udstedes af de kompetenteoffentlige sundhedsmyndigheder
o) i Sverige:
»läkarexamen« (lægeeksamensbevis), som udstedes af et medicinsk
universitetsfakultet, og et bevis for gennemgået praktisk uddannelse,der udstedes af den svenske sundheds- ogsocialstyrelse.
▼
B
KAPITEL II
EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFIKATI-
ONSBEVISER FOR SPECIALLÆGER, SOM ER FÆLLES FOR ALLE
MEDLEMSSTATERNE
Artikel 4
Hver medlemsstat anerkender de eksamensbeviser, certifikater ogandre
kvalifikationsbeviser for speciallæger, der udstedes til medlemsstaternesstatsborgere af de øvrige medlemsstater i overensstemmelse med artikel24, 25, 26 og29, ogsom er anført i artikel 5, ved at tildele dem densamme virkningpå sit område som de eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, den selv udsteder.
Artikel 5
1. De i artikel 4 omhandlede eksamensbeviser, certifikater ogandre
kvalifikationsbeviser er sådanne, som er udstedt af de i stk. 2 anførtekompetente myndigheder eller organer, og som for den pågældendespeciallægeuddannelses vedkommende svarer til de benævnelser, deranvendes i de forskellige medlemsstater, og som er gengivet i stk. 3.
2. De i stk. 1 nævnte eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifi-
kationsbeviser, udstedt af de kompetente myndigheder eller organer, erfølgende:
i Belgien:»Le titre d’agrégation en qualité de médicin spécialiste — erkennings-
titel van geneesheer specialist« (certifikat som speciallæge), udstedt afden minister, der er kompetent med hensyn til folkesundheden
i Danmark:Bevis for tilladelse til at betegne sig som speciallæge, udstedt af Sund-
hedsstyrelsen
i Tyskland:»Fachärztliche Anerkennung« (den af»Landesärztekammern« (lægeor-
ganisationerne i delstaterne) udstedte speciallægeanerkendelse)
i Grækenland:»Τίτλος Ιατρικής ειδικότητας «(certifikat som speciallæge), udstedt af
»Νοµαρχίες«(præfekturerne);
i Spanien:»Título de Especialista« (certifikat som speciallæge), udstedt af Mini-
steriet for UndervisningogVidenskab
i Frankrig:—»Le certificat d’études spéciales de médecine« (certifikat for
udddannelse som speciallæge), udstedt af universiteternes lægevi-denskabelige fakultet eller blandede lægevidenskabelige og farma-kologiske fakulteter eller af universiteterne
—»L’attestation de médecin spécialiste qualifíe« (bevis som kvalifi-
ceret speciallæge) udstedt af Lægerådet
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 8
▼B
—»Le certificat d’études spéciales de médecine« (certifikat for særlige
lægestudier) udstedt af universiteternes lægevidenskabelige fakulteteller blandede lægevidenskabelige og farmakologiske fakulteter ellerbeviser, der svarer dertil, udstedt efter undervisningsministerietsbekendtgørelse;
—»le diplôme d’études spécialisées de médecine« (certifikat for
særlige lægestudier) udstedt af universiteterne
i Irland:»Certificateofspecialistdoctor« (certifikat som speciallæge), udstedt af
den kompetente myndighed, der er bemyndiget hertil af sundhedsmini-steriet
i Italien:»Diploma di medico specialista« (diplom som speciallæge), udstedt af
en universitetsrektor
i Luxembourg:»Le Certificat de médecin spécialiste« (certifikat som speciallæge),
udstedt af sundhedsministeriet efter udtalelse fra lægekollegiet
i Nederlandene:— afgegeven »Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het
Specialistenregister« (certifikat om anerkendelse ogindskrivningi
specialregistret, udstedt af »Specialisten-Registratiecommissie
(S.R.C.)« (Speciallægekommissionen))
—»Getuigschrift van erkenning en inschrijving in het Register van
Sociaal-Geneeskundigen« (certifikat om anerkendelse ogindskriv-
ning i registret for læger med arbejdsmedicin som speciale, udstedtaf»Sociaal-Geneeskundigen Registratie-Commissie (S.G.R.C.)«
(kommissionen for læger med arbejdsmedicin som speciale))
i Portugal:»Grau de Assistente« (assistentgrad), udstedt af de kompetente myndig-
heder under sundhedsministeriet, eller »Título de Especialista« (certi-
fikat som speciallæge), udstedt af lægestandens sammenslutning
i Det Forenede Kongerige:»Certificate of completion of specialist training« (bevis for afsluttet
speciallægeuddannelse), udstedt af den dertil bemyndigede myndighed
▼
A1
i Finland:»todistus erikoislääkärin tutkinnosta — betygöver specialläkarexamen«
(speciallægebevis), som udstedes af de kompetente myndigheder
i Sverige:»bevis om specialistkompetens som läkare utfärdat av socialstyrelsen«
(speciallægebevis udfærdiget af socialstyrelsen), som udstedes af densvenske sundheds- ogsocialstyrelse
i Østrig:»Facharztdiplom« (speciallægediplom), som udstedes af de kompetente
myndigheder.
▼
B
3. De benævnelser, der er gældende i medlemsstaterne, og som
svarer til de pågældende speciallægeuddannelser, er følgende:
—anæstesiologi:
Belgien: anesthésiologie — anesthesiologie
Danmark: anæstesiologiTyskland: AnästhesiologieGrækenland: αναισθησιολογία
Spanien: anestesiología y reanimaciónFrankrig: anesthésiologie — réanimation chirurgi-
cale
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 9
▼B
Irland: anaesthetics
Italien: anestesia e rianimazioneLuxembourg: anesthésie-réanimationNederlandene: anesthesiologiePortugal: anestesiologiaDet Forenede Kongerige: anaesthetics
▼
A1
Finland: anestesiologia — anestesiologi
Sverige: anestesi och intensivvårdØstrig: Anästhesiologie und Intensivmedizin
▼
B
—almen kirurgi:
Belgien: chirurgie — heelkunde
Danmark: kirurgi eller kirurgiske sygdommeTyskland: ChirurgieGrækenland: χειρουργική
Spanien: cirugía general y del aparato digestivoFrankrig: chirurgie généraleIrland: general surgeryItalien: chirurgia generaleLuxembourg: chirurgie généraleNederlandene: heelkundePortugal: cirurgia geralDet Forenede Kongerige: general surgery
▼
A1
Finland: kirurgia — kirurgi
Sverige: kirurgiØstrig: Chirurgie
▼
B
—neurokirurgi:
Belgien: neurochirurgie — neurochirurgie
Danmark: neurokirurgi eller kirurgiske nervesyg-
domme
Tyskland: NeurochirurgieGrækenland: νευροχειρουργική
Spanien: neurocirugíaFrankrig: neurochirurgieIrland: neurological surgeryItalien: neurochirurgiaLuxembourg: neurochirurgieNederlandene: neurochirurgiePortugal: neurocirurgiaDet Forenede Kongerige: neurological surgery
▼
A1
Finland: neurokirurgia — neurokirurgi
Sverige: neurokirurgiØstrigNeurochirurg ie
▼
B
—gynækologi og obstetrik:
Belgien: gynécologie-obstétrique — gynecologie-
verloskunde
Danmark: gynækologi og obstetrik eller kvinde-
sygdomme og fødselshjælp
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 10
▼B
Tyskland: Frauenheilkunde und Geburtshilfe
Grækenland: µαιευτική -γυναικολογία
Spanien: obstetricia y ginecologíaFrankrig: gynécologie-obstétriqueIrland: obstretics and gynaecologyItalien: ostetricia e ginecologiaLuxembourg: gynécologie-obstétriqueNederlandene: verloskunde en gynaecologiePortugal: ginecologia e obstetríciaDet Forenede Kongerige: obstetrics and gynaecology
▼
A1
Finland: naistentaudit ja synnytykset — kvinno-
sjukdomar och förlossningar
Sverige: obstetrik och gynekologiØstrigFrauenheilkunde und Geburtshilfe
▼
B
—intern medicin:
Belgien: médicine interne — inwendige gene-
eskunde
Danmark: intern medicin eller medicinske
sygdomme
Tyskland: Innere MedizinGrækenland: παθολογία
Spanien: medicina internaFrankrig: médicine interneIrland: general (internal) medicineItalien: medicina internaLuxembourg: maladies internesNederlandene: inwendige geneeskundePortugal: medicina internaDet Forenede Kongerige: general medicine
▼
A1
Finland: sisätaudit — inremedicin
Sverige: internmedicinØstrig: Innere Medizin
▼
B
—oftalmologi:
Belgien: opthalmologie — oftalmologie
Danmark: oftalmologie eller øjensygdommeTyskland: AugenheilkundeGrækenland: οφθαλµολογία
Spanien: oftalmolgíaFrankrig: ophtalmologieIrland: ophtalmologyItalien: oculisticaLuxembourg: ophtalmologieNederlandene: oogheelkundePortugal: oftalmologiaDet Forenede Kongerige: ophthalmology
▼
A1
Finland: silmätaudit — ögonsjukdomar
Sverige: ögonsjukdomar (oftalmologi)Østrig: Augenheilkunde und Optometrie
▼
B
—oto-rhino-laryngologi:
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 11
▼B
Belgien: oto-rhino-laryngologie — otorhinolaryn-
gologie
Danmark: oto-rhino-laryngologi eller øre-næse-
halssygdomme
Tyskland: Hals-Nasen-OhrenheilkundeGrækenland: ωτορινολαρυγγολογία
Spanien: otorrinolaringologíaFrankrig: oto-rhino-laryngologieIrland: otolaryngologyItalien: otorinolaringoiatriaLuxembourg: oto-rhino-laryngologieNederlandene: keel-, neus- en oorheelkundePortugal: otorrinolaringologiaDet Forenede Kongerige: otolaryngology
▼
A1
Finland korva-, nenä- ja kurkkutaudit — öron-,
näs- och strupsjukdomar
Sverige: öron-, näs- och halssjukdomar (oto-
rhino-laryngologi)
Østrig: Hals-, Nasen- und Ohrenkrankheiten
▼B
—pædiatri:
Belgien: pédiatrie — kindergeneeskunde
Danmark: pædiatri eller børnesygdommeTyskland: KinderheilkundeGrækenland: παιδιατρική
Spanien: pediatría y sus áreas específicasFrankrig: pédiatrieIrland: paediatricsItalien: pediatriaLuxembourg: pédiatrieNederlandene: kindergeneeskundePortugal: pediatriaDet Forenede Kongerige: paediatrics
▼
A1
Finland: lastentaudit — barnsjukdomar
Sverige: barn- och ungdomsmedicinØstrig: Kinderheilkunde und Jugendheilkunde
▼
B
—medicinske lungesygdomme:
Belgien: pneumologie — pneumologie
Danmark: medicinske lungesygdommeTyskland: Lungen- und BronchialheilkundeGrækenland: φυµατιολογία -πνευµονολογία
Spanien: neumologíaFrankrig: pneumologieIrland: respiratory medicineItalien: tisiologia e malattie dell’apparato respi-
ratorio
Luxembourg: pneumo-phtisiologieNederlandene: longziekten en tuberculosePortugal: pneumologiaDet Forenede Kongerige: respiratory medicine
▼
A1
Finland: keuhkosairaudet — lungsjukdomar
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 12
▼A1
Sverige: lungsjukdomar (pneumonologi)
Østrig: Lungenkrankheiten
▼B
—urologi:
Belgien: urologie — urologie
Danmark: urologi eller urinvejenes kirurgiske
sygdomme
Tyskland: UrologieGrækenland: ουρολογία
Spanien: urologíaFrankrig: chirurgie urologiqueIrland: urologyItalien: urologiaLuxembourg: urologieNederlandene: urologiePortugal: urologiaDet Forenede Kongerige: urology
▼
A1
Finland: urologia — urologi
Sverige: urologiØstrig: Urologie
▼
B
—ortopædi:
Belgien: orthopédie — orthopedie
Danmark: ortopædisk kirurgiTyskland: OrthopädieGrækenland: ορθοπεδική
Spanien: traumatología y cirugía ortopédicaFrankrig chirurgie orthopédique et traumatologieIrland: orthopaedic surgeryItalien: ortopedia e traumatologiaLuxembourg: orthopédieNederlandene: orthopediePortugal: ortopediaDet Forenede Kongerige: orthopaedic surgery
▼
A1
Finland: ortopedia ja traumatologia — ortopedi
och traumatologi
Sverige: ortopediØstrig: Orthopädie und Orthopädische Chirurgie
▼
B
—patologisk anatomi:
Belgien: anatomie pathologique — pathologische
anatomie
Danmark: patologisk anatomi ag histologi eller
vævsundersøgelse
Tyskland: PathologieGrækenland: παθολογική ανατοµική
Spanien: anatomía patológicaFrankrig: anatomie et cytologie pathologiqueIrland: morbid anatomy and histopathologyItalien: anatomia patologicaLuxembourg: anatomie pathologiqueNederlandene: pathologische anatomie
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 13
▼B
Portugal: anatomia patológica
Det Forenede Kongerige: morbid anatomy and histopathologi
▼A1
Finland: patologia — patologi
Sverige: klinisk patologiØstrig: Pathologie
▼
B
—neurologi:
Belgien: neurologie — neurologie
Danmark: neuromedicin eller medicinske nerve-
sygdomme
Tyskland: NeurologieGrækenland: νευρολογία
Spanien: neurologíaFrankrig: neurologieIrland: neurologyItalien: neurologiaLuxembourg: neurologieNederlandene: neurologiePortugal: neurologiaDet Forenede Kongerige: neurology
▼
A1
Finland: neurologia — neurologi
Sverige: neurologiØstrig: Neurologie
▼
B
—psykiatri:
Belgien: psychiatrie — psychiatrie
Danmark: psykiatriTyskland: PsychiatrieGrækenland: ψυχιατρική
Spanien: psiquiatríaFrankrig: psychiatrieIrland: psychiatryItalien: psichiatriaLuxembourg: psychiatrieNederlandene: psychiatriePortugal: psiquiatriaDet Forenede Kongerige: psychiatry
▼
A1
Finland: psykiatria — psykiatri
Sverige: psykiatriØstrig: Psychiatrie
▼
B
KAPITEL III
EKSAMENSBEVISER; CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFIKATI-
ONSBEVISER FOR SPECIALLÆGER; BENYTTET I TO ELLER
FLERE MEDLEMSSTATER
Artikel 6
Hver medlemsstat, i hvilken der findes ved lov eller administrativt
fastsatte bestemmelser på dette område, anerkender de eksamensbeviser,certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for speciallæg er, der udstedestil medlemsstaternesstatsborgere af de øvrige medlemsstater i overens-stemmelse med artikel 24, 25, 27 og29, ogsom er anført i artikel 7, ved
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 14
▼B
at tildele dem den samme virkningpå sit område som de eksamensbe-viser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, den selv udsteder.
Artikel 7
1. De i artikel 6 omhandlede eksamensbeviser, certifikater ogandre
kvalifikationsbeviser er sådanne, som er udstedt af de i artikel 5, stk. 2,anførte kompetente myndigheder eller organer, og som for den pågæl-dende speciallægeuddannelses vedkommende og for så vidt angår demedlemsstater, i hvilke den findes, svarer til de i stk. 2 gengivne benæv-nelser.
2. De benævnelser, der er gældende i medlemsstaterne, og som
svarer til de pågældende speciallægeuddannelser, er følgende:
—klinisk biologi:
Belgien: biologie clinique — klinische biologie
Spanien: análisis clínicosFrankrig: biologie médicaleItalien: patologia diagnostica di laboratorioPortugal: patologia clínica
▼
A1
Østrig: Medizinische Biologie
▼B
—blodtypeserologi:
Danmark: klinisk blodtypeserologi
Frankrig: hématologieLuxembourg: hématologie biologiquePortugal: hematologia clínica
▼
A1
Finland: hematologiset laboratoriotutkimukseth
— ematologiska laboratorieundersö-kningar
▼
B
—mikrobiologi — bakteriologi:
Danmark: klinisk mikrobiologi
Tyskland: Mikrobiologie und Infektionsepidemio-
logie
Grækenland: µικροβιολογία
Spanien: microbiología y parasitologíaIrland: microbiologyItalien: microbiologiaLuxembourg: microbiologieNederlandene: medische microbiologieDet Forenede Kongerige: medical microbiology
▼
A1
Finland: kliininen mikrobiologia — klinisk
mikrobiologi
Sverige: klinisk bakteriologiØstrig: Hygiene und Mikrobiologie
▼
B
—klinisk kemi:
Danmark: klinisk kemi
Spanien: bioquímica clínicaIrland: chemical pathologyLuxembourg: chimie biologiqueNederlandene: klinische chemieDet Forenede Kongerige: chemical pathology
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 15
▼A1
Finland: kliininen kemia — klinisk kemi
Sverige: klinisk kemiØstrig: Medizinische und Chemische Labor-
diagnostik
▼
B
—immunologi:
Spanien: inmunología
Irland: clinical immunologyDet Forenede Kongerige: immunology
▼
A1
Finland: immunologia — immunologi
Sverige: klinisk immunologiØstrig: Immunologie
▼
B
—plastikkirurgi:
Belgien: chirurgie plastique — plastische heel-
kunde
Danmark: plastikkirurgiGrækenland: πλαστική χειρουργική
Spanien: cirugía plástica y reparadoraFrankrig: chirurgie plastique, reconstructrice et
esthétique
Irland: plastic surgeryItalien: chirurgia plasticaLuxembourg: chirurgie plastiqueNederlandene: plastische chirurgiePortugal: cirurgia plástica e reconstrutivaDet Forenede Kongerige: plastic surgery
▼
A1
Finland: plastiikkakirurgia — plastikkirurgi
Sverige: plastikkirurgiØstrig: Plastische Chirurgie
▼
B
—thoraxkirurgi:
Belgien: chirurgie thoracique — heelkunde op de
thorax
Danmark: thoraxkirurgi eller brysthulens kirur-
giske sygdomme
Grækenland: χειρουργική θώρακος
Spanien: cirugía torácicaFrankrig: chirurgie thoracique et cardio-vasculaireIrland: thoracic surgeryItalien: chirurgia toracicaLuxembourg: chirurgie thoraciqueNederlandene: cardio-pulmonale chirurgiePortugal: cirurgia cárdio-torácicaDet Forenede Kongerige: thoracic surgery
▼
A1
Finland: thorax- ja verisuonikirurgia — thorax-
och kärlkirurgiafi
Sverige: thoraxkirurgi
▼B
—pædiatrisk kirurgi:
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 16
▼B
Grækenland: χειρουγική παίδων
Spanien: cirugía pediátricaFrankrig: chirurgie infantileIrland: paediatric surgeryItalien: chirurgia pediatricaLuxembourg: chirurgie pédiatriquePortugal: cirurgia pediátricaDet Forenede Kongerige: paediatric surgery
▼
A1
Finland: lastenkirurgia — barnkirurgi
Sverige: barn- och ungdomskirurgi
▼B
—karkirurgi:
Belgien: chirurgie des vaisseaux — bloedvaten-
heelkunde
Spanien: angiología cirugía vascularFrankrig: chirurgie vasculaireItalien: chirurgia vascolareLuxembourg: chirurgie cardio-vasculairePortugal: cirurgia vascular
—cardiologi:
Belgien: cardiologie — cardiologie
Danmark: cardiologi eller hjerte- og kredsløbssyg-
domme
Grækenland: καρδιολογία
Spanien: cardiologíaFrankrig: pathologie cardio-vasculaireIrland: cardiologyItalien: cardiologiaLuxembourg: cardiologie et angiologieNederlandene: cardiologiePortugal: cardiologiaDet Forenede Kongerige: cardio-vascular diseases
▼
A1
Finland: kardiologia — kardiologi
Sverige: kardiologi
▼B
—gastroenterologi:
Belgien: gastro-entérologie — gastro-enterologie
Danmark: medicinsk gastroenterologi eller medi-
cinske mave-tarmsygdomme
Grækenland: γαστρεντερολογία
Spanien: aparato digestivoFrankrig: gastro-entérologie et hépatologieIrland: gastroenterologyItalien: malattie dell’apparato digerente, della
nutrizione e del ricambio
Luxembourg: gastro-entérologieNederlandene: gastro-enterologiePortugal: gastrenterologiaDet Forenede Kongerige: gastroenterology
▼
A1
Finland: gastroenterologia — gastroenterologi
Sverige: medicinsk gastro-enterologi och hepato-
logi
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 17
▼A1
▼B
—rheumatologi:
Belgien: rhumatologie — reumatologie
Danmark: reumatologiGrækenland: ρευµατολογία
Spanien: reumatologíaFrankrig: rhumatologieIrland: rheumatologyItalien: reumatologiaLuxembourg: rhumatologieNederlandene: reumatologiePortugal: reumatologiaDet Forenede Kongerige: rheumatology
▼
A1
Finland: reumatologia — reumatologi
Sverige: reumatologi
▼B
—almen hæmatologi:
Grækenland: αιµατολογία
Spanien: hematología y hemoterapiaIrland: haematologyItalien: ematologiaLuxembourg: hématologiePortugal: imuno-hemoterapiaDet Forenede Kongerige: haematology
▼
A1
Finland: kliininen hematologia — klinisk hema-
tologi
Sverige: hematologi
▼B
—endokrinologi:
Grækenland: ενδοκρινολογία
Spanien: endocrinología y nutriciónFrankrig: endocrinologie — maladies métaboli-
ques
Irland: endocrinology and diabetes mellitusItalien: endocrinologiaLuxembourg: endocrinologie, maladies du métabo-
lisme et de la nutrition
Portugal: endocrinologia-nutriçãoDet Forenede Kongerige: endocrinology and diabetes mellitus
▼
A1
Finland: endokrinologia — endokrinologi
Sverige: endokrinologi
▼B
—fysiurgi:
Belgien: médecine physique — fysische gene-
eskunde
Danmark: fysiurgi og rehabiliteringGrækenland: φυσική ιατρική και αποκατάσταση
Spanien: rehabilitaciónFrankrig: rééducation et réadaptation fonctio-
nnelles
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 18
▼B
Italien: fisioterapia
Luxembourg: rééducation et réadaptation fonctio-
nnelles
Nederlandene: revalidatiePortugal: fisiatria
▼
A1
Finland: fysiatria — fysiatri
Sverige: rehabiliteringsmedicinØstrig: Physikalische Medizin
▼
B
—stomatologi:
Spanien: estomatología
Frankrig: stomatologieItalien: odontostomatologiaLuxembourg: stomatologiePortugal: estomatologia
—neuropsykiatri:
Belgien: neuropsychiatrie — neuropsychiatrie
Tyskland: Nervenheilkunde (Neurologie und
Psychiatrie)
Grækenland: νευρολογία -ψυχιατρική
Frankrig: neuropsychiatrieItalien: neuropsichiatriaLuxembourg: neuropsychiatrieNederlandene: zenuw-en zielsziekten
—dermato-venerologi:
Belgien: dermato-vénéréologie — dermato-vene-
reologie
Danmark: dermato-venerologi eller hud- og
kønssygdomme
Tyskland: Dermatologie und VenerologieGrækenland: δερµατολογία -αφροδισιολογία
Spanien: dermatología médico-quirúrgica y vene-
reología
Frankrig: dermatologie et vénéréologieItalien: dermatologia e venerologiaLuxembourg: dermato-vénéréologieNederlandene: dermatologie en venerologiePortugal: dermatovenereologia
▼
A1
Finland: iho- ja sukupuolitaudit — hud- och
könssjukdomar
Sverige: hud- och könssjukdomarØstrig: Haut- und Geschlechtskrankheiten
▼
B
—dermatologi:
Irland: dermatology
Det Forenede Kongerige: dermatology
—venerologi:
Irland: venereology
Det Forenede Kongerige: venereology
—radiologi:
Tyskland: Radiologie
Grækenland: άκτινολογία -ραδιολογία
Spanien: electro-radiología
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 19
▼B
Frankrig: électro-radiologie
Italien: radiologiaLuxembourg: électroradiologieNederlandene: radiologiePortugal: radiologia
—diagnostisk radiologi:
Belgien: radiodiagnostic — röntgendiagnose
Danmark: diagnostik radiologi eller røntgenunder-
søgelse
Tyskland: Radiologische DiagnostikGrækenland: ακτινοδιαγνωστικη
Spanien: radiodiagnósticoFrankrig: radiodiagnostic et imagerie médicaleIrland: diagnostic radiologyLuxembourg: radiodiagnosticNederlandene: radiodiagnostiekPortugal: radiodiagnósticoDet Forenede Kongerige: diagnostic radiology
▼
A1
Finland: radiologia — radiologi
Sverige: medicinsk radiologiØstrig: Medizinische Radiologie-Diagnostik
▼
B
—terapeutisk radiologi:
Belgien: radio- et radiumthérapie — radio- en
radiumtherapie
Danmark: terapeutisk radiologi eller strålebehand-
ling
Tyskland: StrahlentherapieGrækenland: ακτινοθεραπευτική
Spanien: oncología radioterápicaFrankrig: oncologie, option radiothérapieIrland: radiotherapyLuxembourg: radiothérapieNederlandene: radiotherapiePortugal: radioterapiaDet Forenede Kongerige: radiotherapy
▼
A1
Finland: syöpätaudit ja sädehoito — cancersjuk-
domar och radioterapi
Sverige: onkologiØstrig: Strahlentherapie — Radio-onkologie
▼
B
—tropemedicin:
Danmark: tropemedicin
Irland: tropical medicineItalien: medicina tropicalePortugal: medicina tropicalDet Forenede Kongerige: tropical medicine
—børnepsykiatri:
Danmark: børnepsykiatri
Tyskland: Kinder- und JugendpsychiatrieGrækenland: παιδοψυχιατρική
Frankrig: pédo-psychiatrieIrland: child and adolescent psychiatry
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 20
▼B
Italien: neuropsichiatria infantile
Luxembourg: psychiatrie infantilePortugal: pedopsiquiatriaDet Forenede Kongerige: child and adolescent psychiatry
▼
A1
Finland: lasten psykiatria — barnspsykiatri
Sverige: barn- och ungdomspsykiatri
▼B
—geriatri:
Spanien: geriatría
Irland: geriatricsNederlandene: klinische geriatrieDet Forenede Kongerige: geriatrics
▼
A1
Finland: geriatria — geriatri
Sverige: geriatrik
▼B
—nefrologi:
Danmark: nefrologi eller medicinske nyresyg-
domme
Grækenland: νεφρολογία
Spanien: nefrologíaFrankrig: néphrologieIrland: nephrologyItalien: nefrologiaLuxembourg: néphrologiePortugal: nefrologiaDet Forenede Kongerige: renal diseases
▼
A1
Finland: nefrologia — nefrologi
Sverige: medicinska njursjukdomar (nefrologi)
▼B
—epidemiske sygdomme:
Irland: communicable diseases
Italien: malattie infettiveDet Forenede Kongerige: communicable diseases
▼
A1
Finland: infektiosairaudet — infektionssjukdomar
Sverige: infektionssjukdomar
▼B
—»community medicine« (samfundsmedicin):
Frankrig: santé publique et médecine sociale
Irland: community medicineDet Forenede Kongerige: community medicine
▼
A1
Finland: terveydenhuolto — hälsovård
Østrig: Sozialmedizin
▼B
—farmakologi:
Tyskland: Pharmakologie
Spanien: farmacología clínicaIrland: clinical pharmacology and therapeutics
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 21
▼B
Det Forenede Kongerige: clinical pharmacology and therapeutics
▼A1
Finland: kliininen farmakologia — klinisk farma-
kologi
Sverige: klinisk farmakologiØstrig: Pharmakologie und Toxikologie
▼
B
—arbejdsmedicin:
Danmark: samfundsmedicin/arbejdsmedicin
Tyskland: ArbeitsmedizinGrækenland: ιατρική της εργασίας
Frankrig: médicine du travailIrland: occupational medicineItalien: medicina del lavoroNederlandene: arbeids- en bedrijfsgeneeskundePortugal: medicina do trabalhoDet Forenede Kongerige: occupational medicine
▼
A1
Finland: työterveyshuolto — företagshälsovård
Sverige: yrkes- och miljömedicinØstrig: Arbeits- und Betriebsmedizin
▼
B
—allergologi:
Grækenland: αλλεργιολογία
Spanien: alergologíaItalien: allergologia ed immunologia clinicaNederlandene: allergologiePortugal: imunalergologia
▼
A1
Finland: allergologia — allergologi
Sverige: allergisjukdomar
▼B
—kirurgisk gastroenterologi:
Belgien: chirurgie abdominale — heelkunde op
het abdomen
Danmark: kirurgisk gastroenterologi eller kirur-
giske mavetarmsygdomme
Spanien: cirurgía del aparato digestivoFrankrig: chirurgie viscéraleItalien: chirurgia dell’apparato digerente
▼
A1
Finland: gastroenterologia — gastroenterologi
▼B
—nuklearmedicin:
Belgien: médecine nucléaire — nukleaire gene-
eskunde
Tyskland: NuklearmedizinGrækenland: πυρηνική ιατρική
Spanien: medicina nuclearFrankrig: médecine nucléaireItalien: medicina nucleareNederlandene: nucleaire geneeskundePortugal: medicina nuclear
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 22
▼B
Det Forenede Kongerige: nuclear medicine
▼A1
Finland: isotooppitutkimukset — isotopundersö-
kningar
Østrig: Nuklearmedizin
▼B
—kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge)
Spanien: cirugía oral y maxilofacial
Frankrig: chirurgie maxillo-faciale et stomatologieItalien: chirurgia maxillo-facciale
—tand-, mund- og kæbe-ansigtskirurgi(grunduddannelsesom læge og
tandlæge):
Belgien: stomatologie / chirurgie orale et maxil-
lofaciale — stomatologie / orale enmaxillofaciale chirurgie
Tyskland: Zahn-, Mund, Kiefer- und Gesichtschi-
rurgie
Irland: Oral and maxillo-facial surgeryDet Forenede Kongerige: Oral and maxillo-facial surgery
▼
A1
Finland: leukakirurgia — käkkirurgi.
▼B
Artikel 8
1. En medlemsstat, der er værtsland, kan af statsborgere fra
medlemsstaterne, som ønsker at opnå eksamensbeviser, certifikater ellerandre kvalifikationsbeviser for uddannelse som speciallæge, der ikke eromhandlet i artikel 4 og6, eller som, uanset at de er omhandlet i artikel6, ikke udstedes i en medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland, kræve, at de opfylder de uddannelsesbetingelser, somdenne medlemsstat i så henseende foreskriver i sine egne love elleradministrative bestemmelser.
2. En medlemsstat, der er værtsland, tager dog helt eller delvis
hensyn til de uddannelsesperioder, som de i stk. 1 omhandlede statsbor-gere har fuldført, og som er bekræftet ved et eksamensbevis, certifikateller andet kvalifikationsbevis for uddannelse, udstedt af de kompetentemyndigheder i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds-land, såfremt denne periode svarer til den, der for den pågældendespeciallægeuddannelse kræves i den medlemsstat, der er værtsland.
3. Når de kompetente myndigheder eller organer i en medlemsstat,
der er værtsland, har efterprøvet indholdet og varigheden af den pågæl-dende specialistuddannelse på grundlag af de fremlagte eksamensbe-viser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, underretter de denpågældende om varigheden af den supplerende uddannelse og om,hvilke områder den skal omfatte.
KAPITEL IV
Erhvervede rettigheder
Artikel 9
1. Med forbehold af stk. 3 anerkender hver medlemsstat som
tilstrækkeligt bevis for de af medlemsstaternes statsborgere, hvis eksa-mensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser ikke opfylderalle de mindstekrav til uddannelse, der er fastsat i artikel 23, de eksa-mensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for læg er, der erudstedt af disse medlemsstater, såfremt de vedrører en uddannelse, derer påbegyndt inden:
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 23
▼B
— 1. januar 1986 for Spanien ogPortug al
— 1. januar 1981 for Grækenland— 20. december 1976 for de øvrige medlemsstater
▼
A1
— datoen for Finlands, Sveriges og Østrigs tiltrædelse
▼B
ledsaget af en attestation, der bekræfter, at disse statsborgere i løbet af
de fem år, der går forud for attestationens udstedelse, faktisk og retmæs-sigt har udøvet de pågældende former for virksomhed i mindst tre påhinanden følgende år.
2. Med forbehold af stk. 4 anerkender hver medlemsstat som
tilstrækkeligt bevis for de af medlemsstaternes statsborgere, hvis eksa-mensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for speciallæg erikke opfylder de i artikel 24 til 27 omhandlede minimumskrav til uddan-nelse, de eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviserfor speciallæger, der er udstedt af disse medlemsstater, når de vedrøreren uddannelse, der er påbegyndt inden:
— 1. januar 1986 for Spanien ogPortug al
— 1. januar 1981 for Grækenland— 20. december 1976 for de øvrige medlemsstater
▼
A1
— datoen for Finlands, Sveriges og Østrigs tiltrædelse.
▼B
Hvad angår de pågældende eksamensbeviser, certifikater og andre kvali-
fikationsbeviser for speciallæger, kan den medlemsstat, der er værts-land, kræve, at de ledsages af et certifikat udstedt af de kompetentemyndigheder eller organer i den medlemsstat, der er hjemland ellerseneste opholdsland, som attesterer, at vedkommende som speciallægehar udøvet den pågældende virksomhed i et tidsrum svarende til detdobbelte af forskellen mellem varigheden af speciallægeuddannelsen iden medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, ogden iafsnit III anførte minimumsvarighed for uddannelse, hvis kvalifikations-beviserne ikke opfylder mindstekravene i artikel 26 og27 om uddannel-sens varighed.
Såfremt der inden de i første afsnit nævnte datoer kræves en minimums-
varighed for uddannelsen, der er kortere end den i artikel 26 og 27foreskrevne i den medlemsstat, som er værtsland, kan den i andet afsnitomhandlede forskel dog kun fastlægges i forhold til den i denne statforeskrevne minimumsvarighed for uddannelsen.
3. Eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for en
lægeuddannelse, der af statsborgere fra medlemsstaterne er erhvervet påden tidligere Tyske Demokratiske Republiks område, anerkendes af deøvrige medlemsstater, selv om uddannelsen ikke på alle punkter osgp-fylder mindstekravene i artikel 23:
— hvis de er udstedt for en uddannelse, der er påbegyndt inden Tysk-
lands forening
— hvis de giver ret til udøvelse af virksomhed som læge på hele
Tysklands område på samme vilkår som de kvalifikationsbeviser,der udstedes af de kompetente tyske myndigheder, jf. artikel 3, litrac), nr. 1 og2, og
— hvis de ledsages af en attestation, der er udstedt af de kompetente
tyske myndigheder, og som bekræfter, at disse statsborgere i løbet afde fem år, der går forud for attestationens udstedelse, faktisk ogretmæssigt har udøvet de pågældende former for virksomhed i Tysk-land i mindst tre på hinanden følgende år.
4. Eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for en
speciallægeuddannelse, der af statsborgere fra medlemsstaterne ererhvervet på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område, aner-kendes af de øvrige medlemsstater, selv om uddannelsen ikke på allepunkter opfylder mindstekravene i artikel 24 til 27:
— hvis de er udstedt for en uddannelse, der er påbegyndt inden den 3.
april 1992, og
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 24
▼B
— hvis de giver ret til udøvelse af den pågældende virksomhed som
speciallæge på hele Tysklands område på samme vilkår som dekvalifikationsbeviser, der udstedes af de kompetente tyske myndig-heder, jf. artikel 5 og7.
Medlemsstaterne kan imidlertid kræve, at disse eksamensbeviser, certi-
fikater ogandre kvalifikationsbeviser ledsag es af en attestation, der erudstedt af de kompetente tyske myndigheder eller organer, og sombekræfter udøvelsen af den pågældende virksomhed som speciallæge iet tidsrum, der svarer til det dobbelte af forskellen mellem varigheden afden speciallægeuddanelse, der er erhvervet på tysk område, og denmindste uddannelsesvarighed, der er fastsat i afsnit III, hvis kvalifikati-onsbeviserne ikke opfylder mindstekravene i artikel 26 og27 omuddannelsens varighed.
5. Hver medlemsstat anerkender som tilstrækkeligt bevis for de af
medlemsstaternes statsborgere, hvis eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for læger eller speciallæger ikke svarer til debenævnelser, der er angivet for vedkommende medlemsstat i artikel 3, 5eller 7, eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, derer udstedt af de pågældende medlemsstater og ledsaget af et certifikatudstedt af de kompetente myndigheder eller organer. Ved sidstnævntecertifikat attesteres det, at de pågældende eksamensbeviser, certifikaterog andre kvalifikationsbeviser for læger eller speciallæger er udstedtsom bevis for afslutningaf en uddannelse, der er i overensstemmelsemed de bestemmelser i afsnit III, hvortil der henvises i henholdsvisartikel 2, 4 eller 6, ogat den medlemsstat, der har udstedt dem,sidestiller dem med dem, der er anført i henholdsvis artikel 3, 5 eller 7.
6. De medlemsstater, som har ophævet de ved lov eller administrativt
fastsatte bestemmelser om udstedelse af eksamensbeviser, certifikaterogandre kvalifikationsbeviser for neuropsykiatri, radiolog i, thoraxki-rurgi, karkirurgi, kirurgisk gastroenterologi, blodtypeserologi, fysiurgieller tropemedicin, ogsom har truffet foranstaltning er vedrørende veler-hvervede rettigheder til fordel for deres egne statsborgere, indrømmermedlemsstaternes statsborgere ret til at nyde godt af disse foranstalt-ninger, for så vidt deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifi-kationsbeviser for neuropsykiatri, radiologi, thoraxkirurgi, karkirurgi,kirurgisk gastroenterologi, blodtypeserologi, fysiurgi eller tropemedicinopfylder de pågældende bestemmelser herfor, hvortil der henvises enteni stk. 2 i denne artikel eller i artikel 24, 25 og27, ogsåfremt disseeksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser er udstedtinden det tidspunkt, hvor værtslandet ophørte med at udstedeeksamens-veiser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser for det pågældendespeciale.
7. Datoerne for de pågældende medlemsstaters ophævelse af de ved
lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om de eksamensbeviser,certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, der er omhandlet i stk. 6, eranført i bilagII.
KAPITEL V
BENYTTELSE AF AKADEMISK TITEL
Artikel 10
1. Med forbehold af artikel 19 sikrer de medlemsstater, der er vært-
slande, at medlemsstaternes statsborgere, som opfylder de i artikel 2, 4,6 og 9 fastsatte betingelser, har ret til at benytte deres retmæssigeakademiske titel, ogeventuelt en forkortelse for den, fra den medlems-stat, der er hjemland eller seneste opholdsland, ogpå denne stats sprog .De medlemsstater, der er værtslande, kan foreskrive, at denne titelefterfølges af navn og beliggenhed for den institution eller det bedøm-melsesudvalg, der har tildelt den.
2. Såfremt den akademiske titel fra den medlemsstat, der er hjemland
eller seneste opholdsland, i den medlemsstat, der er værtsland, kanforveksles med en titel, som i denne stat kræver en supplerende uddan-nelse, som den begunstigede ikke har erhvervet, kan den medlemsstat,der er værtsland, foreskrive, at den begunstigede skal benytte sin titel
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 25
▼B
fra den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, i en
passende udformning, som den stat, der er værtsland, angiver.
KAPITEL VI
BESTEMMELSER, SOM SKAL LETTE DEN FAKTISKE UDØVELSE
AF RETTEN TIL ETABLERING OG FRI UDVEKSLING AF TJENESTE-
YDELSER PÅ DET LÆGELIGE OMRÅDE
A.Særlige bestemmelser om etableringsret
Artikel 11
1. Den medlemsstat, der er værtsland, ogsom af sine eg ne statsbor-
gere for den første adgang til en af formerne for virksomhed som lægekræver bevis for vandel og hæderlighed, skal for statsborgere fra andremedlemsstater som tilstrækkeligt bevis godkende en attestation udstedtaf en kompetent myndighed i den medlemsstat, der er hjemland ellerseneste opholdsland, som bekræfter, at de betingelser vedrørende vandelog hæderlighed, der i denne medlemsstat stilles for adgangen til denpågældende form for virksomhed, er opfyldt.
2. Såfremt der ikke af den medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland, stilles krav om bevis for vandel oghæderlig hed for denførste adgang til den pågældende form for virksomhed, kan denmedlemsstat, der er værtsland, af statsborgere fra den medlemsstat, derer hjemland eller seneste opholdsland, kræve en udskrift af strafferegi-steret eller i mangel heraf et tilsvarende dokument udstedt af en kompe-tent myndighed i den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland.
3. Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, har kendskab til alvor-
lige og konkrete forhold, der, inden den pågældende etablerede sig idenne stat, har foreligget uden for dens område, og som i denne stat vilkunne få følger for adgangen til de pågældende former for virksomhed,kan den underrette den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland, herom.
Den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, undersøger
rigtigheden af forholdene. Dens myndigheder bestemmer selv arten ogomfanget af de undersøgelser, der skal foretages, og meddeler denmedlemsstat, der er værtsland, de slutninger, de drager heraf medhensyn til de attestationer eller dokumenter, som de har udstedt.
4. Medlemsstaterne sørger for, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.
Artikel 12
1. Såfremt der i en medlemsstat, der er værtsland, gælder ved lov
eller administrativt fastsatte bestemmelser om opfyldelse af krav vedrø-rende vandel oghæderlig hed, herunder bestemmelser om sanktioner itilfælde af alvorligembedsforseelse eller domfældelse for lovovertræ-delser i forbindelse med udøvelsen af en af formerne for virksomhedsom læge, sender den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland, til den medlemsstat, der er værtsland, de nødvendigeoplysninger om faglige eller administrative foranstaltninger eller sankti-oner, der er truffet over for den pågældende, samt de strafferetligesanktioner, der vedrører udøvelsen af erhvervet i den medlemsstat, derer hjemland eller seneste opholdsland.
2. Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, har kendskab til alvor-
lige og konkrete forhold, der, inden den pågældende etablerede sig idenne stat, har foreligget uden for dens område, og som i denne stat vilkunne få følger for udøvelsen af de pågældende former for virksomhed,kan den underrette den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland, herom.
Den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, undersøger
rigtigheden af forholdene. Dens myndigheder bestemmer selv arten ogomfanget af de undersøgelser, der skal foretages, og meddeler den
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 26
▼B
medlemsstat, der er værtsland, de slutninger, de drager heraf medhensyn til de oplysninger, som de har fremsendt i henhold til stk. 1.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.
Artikel 13
Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, af sine egne statsborgere som
betingelse for adgang til eller udøvelse af en af formerne for virk-somhed som læge kræver dokumentation for fysisk eller psykisksundhed, godkender denne stat som tilstrækkeligt bevis i så henseendefremlæggelsen af det dokument, der kræves i den medlemsstat, der erhjemland eller seneste opholdsland.
Såfremt den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland,
ikke stiller betingelser af denne art for adgang til eller udøvelse af denpågældende form for virksomhed, godkender den medlemsstat, der erværtsland, for statsborgere fra den medlemsstat, der er hjemland ellerseneste opholdsland, en attestation udstedt af en kompetent myndighed idenne stat, der svarer til attestationerne i den medlemsstat, der erværtsland.
Artikel 14
De i artikel 11, 12 og13 omhandlede dokumenter må ved fremlæg -
gelsen ikke være ældre end tre måneder.
Artikel 15
1. Proceduren for godkendelse af den begunstigedes adgang til en af
formerne for virksomhed som læge i overensstemmelse med artikel 11,12 og 13 skal afsluttes så hurtigt som muligt og senest tre måneder efterfremlæggelsen af samtlige akter vedrørende den pågældende med forbe-hold af de forsinkelser, der måtte opstå som følge af en eventuel klageefter gennemførelsen af denne procedure.
2. I de i artikel 11, stk. 3, ogartikel 12, stk. 2, omhandlede tilfælde
bevirker en anmodningom fornyet undersøg else, at den i stk. 1omhandlede frist suspenderes.
Den medlemsstat, der bliver hørt, skal afgive sit svar inden for en frist
på tre måneder.
Den medlemsstat, der er værtsland, fremmer den i stk. 1 nævnte
procedure straks fra modtagelsen af dette svar eller fra udløbet af dennefrist.
Artikel 16
Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, af sine egne statsborgere som
betingelse for adgang til at optage eller udøve en af formerne forvirksomhed som læge kræver edsaflæggelse eller afgivelse af et højtide-ligt løfte, og formuleringen af denne ed eller dette løfte ikke kananvendes af statsborgere fra de øvrige medlemsstater, sørger denmedlemsstat, der er værtsland, for, at der tilbydes de pågældende enpassende ogtilsvarende formulering .
B.Særlige bestemmelser om udførelse af tjenesteydelser
Artikel 17
1. Såfremt en medlemsstat af sine egne statsborgere som betingelse
for adgang til at optage eller udøve en af formerne for virksomhed somlæge kræver enten en tilladelse eller en indskrivning eller optagelse i etfagligt organ, fritager medlemsstaten statsborgere fra andre medlems-stater for opfyldelsen af dette krav for så vidt angår udførelse aftjenesteydelser.
Den begunstigede udfører tjenesteydelsen med de samme rettigheder og
pligter som statsborgerne i den medlemsstat, der er værtsland; han er
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 27
▼B
navnlig undergivet de disciplinære bestemmelser af faglig eller admini-strativ karakter, der finder anvendelse i denne medlemsstat.
Med henblik herpå ogsom supplement til den i stk. 2 omhandlede
erklæringom udførelse af tjenesteydelser kan medlemsstaterne for atgøre det muligt at anvende de disciplinære regler, der gælder på deresområde, bestemme, at der skal foretages enten en midlertidig, automa-tisk indmeldelse i eller etableres et proformamedlemskab af en fagligorganisation eller et fagligt organ, eller at der skal ske en registrering,på betingelse af at disse foranstaltninger ikke på nogen måde forsinkereller komplicerer udførelsen af tjenesteydelsen, samt at de ikkemedfører yderligere omkostninger for den, der udfører tjenesteydel-serne.
Såfremt den medlemsstat, der er værtsland, træffer en foranstaltningi
medfør af andet afsnit eller har kendskab til forhold, der er i strid meddisse bestemmelser, giver den omgående underretning herom til denmedlemsstat, hvor den begunstigede er etableret.
2. Den medlemsstat, der er værtsland, kan foreskrive, at den begun-
stigede afgiver en forudgående erklæring om sin udførelse af tjeneste-ydelser til de kompetente myndigheder, såfremt denne udførelsemedfører et midlertidigt ophold på dens område.
I hastende tilfælde kan denne erklæring afgives snarest muligt efter, at
tjenesteydelsen er udført. 3
3. I medfør af stk. 1 ogstk. 2 kan den medlemsstat, der er værtsland,
af den begunstigede kræve et eller flere dokumenter indeholdendefølgende oplysninger:
— den i stk. 2 omhandlede erklæring
— en attestation, der bekræfter, at den begunstigede retmæssigt udøver
de omhandlede former for virksomhed i den medlemsstat, hvor haner etableret
— en attestation for, at den begunstigede er i besiddelse af det eller de
eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, somkræves til den pågældende udførelse af tjenesteydelser, og som ernævnt i dette direktiv.
4. Det eller de i stk. 3 nævnte dokumenter må ved fremlæggelsen
ikke være ældre end tolv måneder.
5. Såfremt en medlemsstat helt eller delvis, midlertidigt eller varigt,
fratager en af sine egne statsborgere eller en statsborger fra en andenmedlemsstat, der er etableret på dens område, retten til at udøve en afformerne for virksomhed som læge, sikrer den, at den i stk. 3, andet led,omhandlede attestation inddrages enten midlertidigt eller varigt.
Artikel 18
Såfremt det i en medlemsstat, der er værtsland, er nødvendigt at være
optaget i et offentligretligt socialsikringsorgan for med et forsikrings-organ at opgøre regnskaber i forbindelse med virksomhed udøvet tilfordel for socialforsikrede, fritager denne medlemsstat i tilfælde aftjenesteydelser, som medfører, at den begunstigede må rejse, de afmedlemsstaternes statsborgere, der er etableret i en anden medlemsstat,for at opfylde dette krav.
Den begunstigede underretter dog forud eller, i hastende tilfælde, efter-
følgende dette organ om sin udførelse af tjenesteydelser.
C.Fælles bestemmelser om retten til etablering og fri udveksling af
tjenesteydelser
Artikel 19
Såfremt der i en medlemsstat, der er værtsland, findes bestemmelser om
benyttelse af den erhvervsmæssige titel, der hører til en af formerne forvirksomhed som læge, benytter statsborgere fra de øvrige medlems-stater, som opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 2 og i artikel9, stk. 1, 3 og5, den erhvervsmæssig e titel i den medlemsstat, der er
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 28
▼B
værtsland, som i denne stat svarer til deres uddannelsesniveau, ogg ørbrugaf forkortelsen for den.
Stk. 1 finder ligeledes anvendelse på benyttelsen af titlen som special-
læge for speciallæger, der opfylder de i henholdsvis artikel 4 og 6artikel 9, stk. 2, 4, 5 og6, fastsatte beting elser.
Artikel 20
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med
henblik på at gøre det muligt for de begunstigede at holde sig under-rettet om sundheds- og sociallovgivningerne samt i givet fald omreglerne om lægens pligter i den medlemsstat, der er værtsland.
I dette øjemed kan de oprette informationskontorer, hvor de begunsti-
gede kan få de nødvendige oplysninger. I tilfælde af etablering kanmedlemsstater, der er værtslande, pålægge de begunstigede at optageforbindelse med disse kontorer.
2. Medlemsstaterne kan oprette de i stk. 1 omhandlede kontorer hos
de kompetente myndigheder og organer, som de udpeger.
3. Medlemsstaterne drager omsorg for, at de begunstigede i deres
egen og i deres patienters interesse om nødvendigt erhverver sig denødvendige sproglige kundskaber for udøvelse af deres faglige virk-somhed i værtslandet.
Artikel 21
De medlemsstater, der af deres egne statsborgere som betingelse for at
kunne anerkendes som læge for en sygeforsikring kræver gennemførelseaf en forberedende turnus, kan i et tidsrum af fem år fra den 20. juni1975 pålægge statsborgere fra de øvrige medlemsstater den sammepligt. Turnusperiodens varighed kan dog ikke overstige seks måneder.
Artikel 22
Den medlemsstat, der er værtsland, kan i tilfælde af begrundet tvivl af
en anden medlemsstats kompetente myndigheder kræve en bekræftelsepå ægtheden af de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-beviser, som er udstedt i denne medlemsstat ogomhandlet i kapitel, I tilIV i afsnit II, samt en bekræftelse på, at den begunstigede har opfyldtalle de uddannelsesbetingelser, som kræves i afsnit III.
AFSNIT III
SAMORDNING AF VED LOV ELLER ADMINISTRATIVT
FASTSATTE BESTEMMELSER VEDRØRENDE LÆGEVIRK-
SOMHED
Artikel 23
1. Medlemsstaterne gør adgangen til at optage og udøve virksomhed
som læge betinget af besiddelse af et eksamensbevis, certifikat ellerandet kvalifikationsbevis for læger som omhandlet i artikel 3, som ydergaranti for, at den pågældende gennem hele sin uddannelse harerhvervet:
a) fyldestgørende kendskab til de videnskaber, som lægegerningen
bygger på, samt en god forståelse af videnskabelig metode, herunderprincipperne for målingaf biolog iske funktioner, vurderingaf viden-skabeligt fastlagte kendsgerninger og bedømmelse af oplysningerne
b) fyldestgørende kendskab til raske og syge menneskers opbygning,
funktion ogadfærd, samt til forbindelserne mellem mennesketssundhedstilstand ogdets fysiske ogsociale miljø
c) fyldestgørende kendskab til kliniske discipliner og behandlinger,
som giver den pågældende et sammenhængende billede af dementale og fysiske sygdomme, af lægegerningen set ud fra denprofylaktiske, den diag nostiske ogden terapeutiske synsvinkel, ogafden menneskelige forplantning
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 29
▼B
d) fyldestgørende klinisk erfaring på sygehuse under passende tilsyn.
2. Den samlede medicinske uddannelse omfatter mindst seks års
studier eller5000 timers teoretisk ogpraktisk undervisningved etuniversitet eller under tilsyn af et universitet.
3. Adgang til denne uddannelse forudsætter, at den studerende er i
besiddelse af et eksamensbevis eller certifikat, som giver ham adgang tildet pågældende studium ved universiteterne i en medlemsstat.
4. For personer, som påbegyndte deres studier inden den 1. januar
1972, kan den i stk. 2 omhandlede uddannelse omfatte en praktiskheltidsuddannelse på universitetsniveau af seks måneders varighedunder tilsyn af de kompetente myndigheder.
5. Dette direktiv udelukker ikke medlemsstaternes mulighed for på
deres eget område efter deres egen lovgivning at give indehavere afeksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, som ikkeer erhvervet i en medlemsstat, adgang til at optage og udøve virk-somhed som læge.
Artikel 24
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at den uddannelse, der fører
til erhvervelsen af et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikations-bevis for speciallæger, mindst opfylder følgende betingelser:
a) den forudsætter gennemførelse og godkendelse af seks års studier
inden for rammerne af den i artikel 23 omhandlede uddannelses-cyklus; den uddannelse, der fører til udstedelse af et eksamensbevis,certifikat eller andet kvalifikationsbevis for speciallæger i tand-,mund- og kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge og somtandlæge), forudsætter desuden gennemførelse og anerkendelse aftandlægeuddannelsen som omhandlet i artikel 1 i Rådets direktiv78/687/EOF af 25. juli 1978 om samordningaf de administrativteller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tand-læge (
1)
b) den omfatter en teoretisk ogpraktisk undervisning
c) den følges på heltidsbasis under tilsyn af de kompetente myndig-
heder eller organer i overensstemmelse med punk t 1 i bilagI
d) den finder sted på et universitet, på et universitetssygehus eller efter
omstændighederne i en anden institution inden for sundhedsområdet,der er godkendt til dette formål af de kompetente myndigheder ellerorganer
e) den omfatter speciallægekandidatens personlige deltagelse i de
pågældende forvaltningers virksomhed og ansvar.
2. Medlemsstaterne gør udstedelsen af et eksamensbevis, certifikat
eller andet kvalifikationsbevis for speciallæger betinget af besiddelsenaf et de i artikel 23 omhandlede eksamensbeviser, certifikater ellerandre kvalifikationsbeviser for læger; udstedelse af et eksamensbevis,certifikat eller andet kvalifikationsbevis for speciallæger i tand-, mund-,kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge og som tandlæge) erdesuden betinget af, at den pågældende er i besiddelse af et af de iartikel 1 i direktiv 78/687/EØF omhandlede eksamensbeviser, certifi-kater eller andre kvalifikationsbeviser for tandlæger.
Artikel 25
1. Med forbehold af princippet om heltidsuddannelse, der er inde-
holdt i artikel 24, stk. 1, litra c), også læng e Rådet ikke har truffetafgørelserne i overensstemmelse med stk. 3, kan medlemsstaterne givetilladelse til speciallægeuddannelse på deltidsbasis på de af de kompe-tente nationale myndigheder godkendte betingelser, såfremt en heltids-uddannelse som følge af dokumenterede personlige forhold ikke vilvære gennemførlig.
(1) EFT nr. L 233 af 24. 8. 1978, s. 10.
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 30
▼B
2. Deltidsuddannelsen skal tilrettelægges i overensstemelse medpunkt 2 i bilagI, oguddannelsesniveauet skal kvalitativt svare til det
niveau, der opnås ved heltidsuddannelsen. Dette niveau må ikke sænkes,hverken fordi der er tale om en deltidsuddannelse, eller fordi der udøveslønnet privat erhvervsvirksomhed.
Den samlede varighed af speciallægeuddannelsen må ikke afkortes som
følge af, at den foregår på deltidsbasis.
3. Rådet træffer senest den 25. januar 1989 afgørelse om, hvorvidt
stk. 1 og2 skal bibeholdes eller ændres på g rundlagaf en fornyetundersøgelse af situationen og efter forslag fra Kommissionen samtunder hensyntagen til, at der fortsat skal være mulighed for deltidsud-dannelse under visse omstændigheder, der skal undersøges for hvertspeciale.
Speciallægeuddannelser på deltidsbasis, der er påbegyndt inden den 1.
januar 1983 kan fuldføres i overensstemmelse med de bestemmelser,som var gældende inden denne dato.
Artikel 26
Medlemsstaterne drager omsorg for, at varigheden af nedennævnte
speciallægeuddannelser ikke er mindre end følgende:
Gruppe 1 (fem år):— almen kirurgi
— neurokirurgi— intern medicin— urologi— ortopædi
Gruppe 2 (fire år):— gynækologi og obstetrik
— pædiatri— medicinske lungesygdomme— patelogisk anatomi— neurologi— psykiatri
Gruppe 3 (tre år):— vanæstesiologi
— oftalmologi— oto-rhino-laryngologi.
Artikel 27
De medlemsstater, i hvilke der findes ved lov eller administrativt fast-
satte bestemmelser på dette område, sikrer, at varigheden af neden-nævnte speciallægeuddannelser ikke er mindre end følgende:
Gruppe 1 (fem år):— plastikkirurgi
— thoraxkirurgi— karkirurgi— neuropsykiatri— pædiatrisk kirurgi— kirurgisk gastroenterologi— kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge)
Gruppe 2 (fire år):— cardiologi
— gastroenterologi— rheumatologi— klinisk biologi— radiologi— diagnostisk radiologi
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 31
▼B
— therapeutisk radiologi
— tropemedicin— farmakologi— børnepsykiatri— mikrobiologi — bakteriologi— arbejdsmedicin— klinisk kemi— immunologi— dermatologi— venerolog— geriatri— nefrologi— epidemiske sygdomme— »community medicine« (samfundsmedicin)— blodtypeserologi— nuklearmedicin— tand-, mund- og kæbe-ansigtskirurgi (grunduddannelse som læge og
tandlæge)
Gruppe 3 (tre år):— almen hæmatologi
— endokrinologi— fysiurgi— stomatologi— dermato-venerologi— allergologi.
Artikel 28
Som overgangsforanstaltning og uanset artikel 24, stk. 1, litra c), og
artikel 25 kan de medlemsstater, hvis love eller administrative bestem-melser den 20. juni 1975 hjemlede en form for speciallægeuddannelsepå deltidsbasis, fortsat anvende disse bestemmelser på kandidater, somhar begyndt deres speciallægeuddannelse senest den 31. december 1983.
For kandidater, for hvem stk. 1 gælder, kan enhver medlemsstat, der er
værtsland, kræve, at deres eksamensbeviser, certifikater ogandre kvali-fikationsbeviser skal være ledsaget af en attestation af, at de pågældendekandidater i løbet af de fem år, der går forud for attestationens udste-delse, faktisk og retmæssigt har udøvet de pågældende former forspeciallægevirksomhed i mindst tre på hinanden følgende år.
Artikel 29
Som overgangsforanstaltning og uanset artikel 24, stk. 2:
a) gælder det for Luxembourg og udelukkende for de luxembourgske
eksamensbeviser, der er omhandlet i loven af 1939 om tildelingafakademiske grader, at et bevis for tilladelse til at betegne sig somspeciallæge kun udstedes til indehavere af bevis for, at de har beståetlægevidenskabelig embedseksamen med fagene medicin, kirurgi ogfødselshjælp, udstedt af Luxembourgs eksamensudvalg
b) gælder det for Danmark og udelukkende for de beviser for bestået
lægevidenskabelig embedseksamen, der udstedes af det lægeviden-skabelige fakultet ved et dansk universitet med de i indenrigsmini-steriets lovbekendtgørelse af 14. maj 1970 om udøvelse af lægeger-ning angivne retsvirkning, at udstedelse af tilladelse til at betegne sigsom speciallæge alene er betinget af besiddelse af de nævnte beviser.D.
De under litra a) ogb) omhandlede eksamensbeviser kan udstedes til
kandidater, hvis uddannelse er påbegyndt inden den 20. december 1976.
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 32
▼B
AFSNIT V
SÆRLIG UDDANNELSE TIL ALMENT PRAKTISERENDE
LÆGE
Artikel 30
Hver medlemsstat, som på sit område tilbyder det komplette uddannel-
sesforløb, der omtales i artikel 23, indfører en særliguddannelse tilalment praktiserende læge, der mindst opfylder de krav, der er fastsat iartikel 31 og32, således at de første eksammensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser for denne uddannelse kan udstedes senestden 1. januar 1990.
Artikel 31
1. Den i artikel 30 nævnte særlige uddannelse til alment praktise-
rende læge skal mindst opfylde følgende betingelser:
a) den kan først påbegyndes efter gennemførelse og godkendelse af
mindst seks års studier inden for den i artikel 23 omhandlede uddan-nelse
b) den omfatter mindst to års uddannelse på heltidsbasis ogg ennem-
føres under tilsyn af de kompetente myndigheder eller organer
c) den skal i højere grad være praktisk end teoretisk orienteret; den
praktiske del af uddannelsen skal dels finde sted i mindst seksmåneder på godkendte sygehuse, der råder over egnet udstyr ogegnede afdelinger, dels omfatte mindst seks måneder hos engodkendt alment praktiserende læge eller i et godkendt lægecenterinden for den primære sundhedstjeneste; uddannelsen sker i samar-bejde med andre institutioner eller organer inden for sundhedsom-rådet, der beskæftiger sig med almen medicin; med forbehold afovennævnte minimumsperioder, kan den praktiske uddannelse dogien periode på højst seks måneder gives i andre godkendte instituti-oner eller organer inden for sundhedsområdet, der beskæftiger sigmed almen medicin
d) den omfatter lægens personlige deltagelse i de faglige arbejds- og
ansvarsopgaver, der påhviler de personer, som han arbejder sammenmed.
2. Medlemsstaterne kan udsætte anvendelsen af stk. 1, litra c), vedrø-
rende mindstevarigheden af uddannelsesperioderne indtil senest den 1.januar 1995.
3. Medlemsstaterne gør udstedelsen af et eksamensbevis, certifikat
eller andet kvalifikationsbevis for den særlige uddannelse til almentpraktiserende læge betinget af besiddelsen af et af de i artikel 3omhandlede eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbe-viser.
Artikel 32
Hvis der den 22. september 1986 i en medlemsstat fandtes en uddan-
nelse til alment praktiserende læge, der bygger på erfaringer inden foralmen medicin, som lægen har opnået i sin egen praksis under tilsyn afen godkendt praktikvejleder, kan medlemsstaten opretholde denneuddannelse på forsøgsbasis på betingelse af, at den:
— er i overensstemmele med artikel 31, stk. 1, litra a) ogb), ogstk. 3
— er af en varighed, der svarer til det dobbelte af forskellen mellem
den varighed, der er omhandlet i artikel 31, stk. 1, litra b), ogsummen af de perioder, der er omhandlet i tredje led i nærværendeartikel
— mindst omfatter en periode på et godkendt sygehus, der råder over
egnet udstyr og egnede afdelinger, og en periode hos en godkendtalment praktiserende læge eller i et godkendt lægecenter inden forden primære sundhedstjeneste; fra 1. januar 1995 skal disse toperioder hver være på mindst seks måneder.
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 33
▼B
Artikel 33
På g rundlagaf den indhentede erfaringogunder hensyn til udvikling en
inden for uddannelsen til alment praktiserende læge forelæggerKommissionen senest den 1. januar 1996 Rådet en rapport om gennem-førelsen af artikel 31 og32 samt passende forslagmed henblik påfortsat harmoniseringaf uddannelsen til alment praktiserende læg e.
Rådet træffer inden den 1. januar 1997 afgørelse om disse forslag efter
fremgangsmåderne i Traktaten.
Artikel 34
1. Uden at princippet om heltidsuddannelse, i artikel 31, stk. 1, litra
b), derved anfægtes, kan medlemsstaterne give tilladelse til, at densærlige uddannelse til alment praktiserende læge foruden på heltidsbasisogså kan finde sted på deltidsbasis, såfremt følgende særlige betingelserer opfyldt:
— uddannelsens samlede varighed må ikke afkortes, fordi den gennem-
føres på deltidsbasis — den ugentlige varighed af deltidsuddan-nelsen må ikke være under 60 % af den ugentlige varighed afuddannelsen på heltidsbasis
— den ugentlige varighed af deltidsuddannelsen må ikke være under
60 % af den ugentlige varighed af uddannelsen på heltidsbasis
— deltidsuddannelsen skal omfatte et vist antal perioder med heltidsud-
dannelse både for så vidt angår den del, der foregår på sygehuse, ogfor så vidt angår den del, der foregår hos en godkendt almentpraktiserende læge eller i et godkendt lægecenter inden for denprimære sundhedstjeneste. Disse heltidsuddannelsesperioder skalvære af et sådant antal og en sådan varighed, at der derigennemtilvejebringes et tilstrækkeligt grundlag for en effektiv udøvelse afalmen medicinsk praksis.
2. Deltidsuddannelsen skal kvalitativt være på samme niveau som
heltidsuddannelsen. Som bevis for gennemførelsen af denne uddannelseudstedes det i artikel 30 omhandlede eksamensbevis, certifikat ellerandet kvalifikationsbevis.
Artikel 35
1. Uafhængigt af de regler for erhvervede rettigheder, de måtte
vedtage, kan medlemsstaterne udstede det i artikel 30 omhandlede eksa-mensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis til en læge, der ikkehar gennemført den i artikel 31 og 32 omhandlede uddannelse, men somhar gennemgået en anden supplerende uddannelse, for hvilken dekompetente myndigheder i en medlemsstat har udstedt et eksamens-bevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis; dogkan dette eksamens-bevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis kun udstedes af denpågældende medlemsstat som bevis for kundskaber, der kvalitativtligger på samme niveau som dem, der erhverves ved den i artikel 31 og32 omhandlede uddannelse.
2. Ved de bestemmelser, der vedtages i overensstemmelse med stk.
1, fastsætter medlemsstaterne bl.a., i hvilket omfangden supplerendeuddannelse, ansøgeren allerede har gennemgået, og hans faglige erfa-ringkan erstatte den i artikel 31 og32 omhandlede uddannelse.
Medlemsstaterne kan kun udstede det i artikel 30 omhandlede eksa-
mensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis, såfremt ansøgerenhar mindst seks måneders erfaringsom alment praktiserende læg e hosen alment praktiserende læge eller i et lægecenter inden for den primæresundhedstjeneste som nævnt i artikel 31, stk. 1, litra c).
Artikel 36
1. Fra 1. januar 1995 skal hver medlemsstat med forbehold af de
bestemmelser om erhvervede rettigheder, som den måtte vedtage, gøreadgangen til at udøve virksomhed som alment praktiserende læge indenfor rammerne af en social sikringsordning betinget af, at det i artikel 30
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 34
▼B
omhandlede eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis ererhvervet.
Medlemsstaterne kan imidlertid give dispensation fra dette krav til
personer, som er i færd med at gennemgå den særlige uddannelse ialmen medicin.
2. Hver medlemsstat fastsætter nærmere regler for erhvervede rettig-
heder. Medlemsstaterne skal doganse retten til at udøve virksomhedsom alment praktiserende læge inden for den nationale socialsikrings-ordningfor at være erhvervet, når en læg e, der uden at være i besiddelseaf det i artikel 30 omhandlede eksamensbevis, certifikat eller andetkvalifikationsbevis, den 31. december 1994 besidder denne ret i henholdtil artikel 1 til 20 ogpå denne dato er etableret på den påg ældendemedlemsstats område i henhold til artikel 2 eller artikel 9, stk. 1.
3. Hver medlemsstat kan anvende stk. 1 inden den 1. januar 1995 på
betingelse af, at enhver læge, der i en anden medlemsstat har gennem-gået den i artikel 23 omhandlede uddannelse, indtil den 31. december1994 under henvisningtil artikel 2 eller artikel 9, stk. 1, kan etablere sigpå dens område ogpraktisere inden for rammerne af den nationalesocialsikringsordning.
4. Hver medlemsstats kompetente myndigheder udsteder på begæring
en attestation af, at læger, der er indehavere af de i stk. 2 omhandledeerhvervede rettigheder, har ret til inden for rammerne af den nationalesocialsikringsordning at virke som alment praktiserende læger uden athave erhvervet det i artikel 30 omhandlede eksamensbevis, certifikateller kvalifikationsbevis.
5. Stk. 1 er ikke til hinder for, at medlemsstaterne på deres område
og i henhold til den dergældende lovgivning kan tillade, at personer, derikke har erhvervet eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikations-bevis for lægeuddannelse og gennemført en særlig uddannelse i almenmedicin i en medlemsstat, men som er indehavere af eksamensbeviser,certifikater eller andre kvalifikationsbeviser for en af eller begge disseuddannelser udstedt af et tredjeland, udøver virksomhed som almentpraktiserende læge inden for rammerne af en social sikringsordning.
Artikel 37
1. Hver medlemsstat anerkender til udøvelsen af virksomhed som
alment praktiserende læge inden for rammerne af den nationale social-sikringsordning de i artikel 30 nævnte eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, der er udstedt til medlemsstatens statsbor-gere af de øvrige medlemsstater i overenstemmelse med artikel 31, 32,34 og35.
2. Hver medlemsstat anerkender de i artikel 36, stk. 4, omhandlede
attestationer, der er udstedt til medlemsstatens statsborgere af en andenmedlemsstat, og tillægger på sit område denne attestation sammegyldighed som de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-beviser, som den selv har udstedt, og som giver adgang til at virke somalment praktiserende læge inden for rammerne af den nationale social-sikringsordning.
Artikel 38
De statsborgere i en medlemsstat, som af en medlemsstat har fået
udstedt de i artikel 30 eller i artikel 36, stk. 4, omhandlede eksamensbe-viser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, har ret til at bære denerhvervsmæssige titel, der anvendes i den medlemsstat, der er værts-land, ogtil at anvende en forkortelse af denne titel.
Artikel 39
1. Med forbehold af artikel 38 sikrer de medlemsstater, der er vært-
slande, at personer, som er omfattet af artikel 37, bevarer retten til atbenytte den akademiske titel, ogeventuelt en forkortelse af denne, somde retmæssigt har erhvervet i den medlemsstat, der er hjemland ellerseneste opholdsland, ogpå denne stats sprog . Værtslandet kan fore-
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 35
▼B
skrive, at der til denne titel føjes navn ogadresse på den institution eller
det bedømmelsesudvalg, der har tildelt den.
2. Såfremt den akademiske titel fra den medlemsstat, der er hjemland
eller seneste opholdsland, i den medlemsstat, der er værtsland, kanforveksles med en titel, som i denne stat kræver en supplerende uddan-nelse, som den pågældende ikke har gennemgået, kan værtslandetkræve, at den pågældende skal benytte sin titel fra den medlemsstat, derer hjemland eller seneste opholdsland, i en passende udformning, somangives af den medlemsstat, der er værtsland.
Artikel 40
På grundlag af de indvundne erfaringer og under hensyn til udviklingen
i uddannelserne inden for almen medicin forelægger Kommissionensenest den 1. januar 1997 Rådet en beretningom anvendelsen af nærvæ-rende afsnit ogi g ivet fald passende forslagmed henblik på en relevantuddannelse af alle alment praktiserende læger, der opfylder de særligekrav, som udøvelsen af dette erhverv stiller. Rådet træffer afgørelse omdisse forslag efter de i Traktaten fastsatte fremgangsmåder.
Artikel 41
Så snart en medlemsstat har underrettet Kommissionen om ikrafttrædel-
sesdatoen for de foranstaltninger, som den pågældende medlemsstat hartruffet i henhold til artikel 30, offentliggør Kommissionen en passendemeddelelse herom i De Europæiske Fællesskabers Tidende ogang iver
den officielle benævnelse på det eksamensbevis, certifikat eller andetkvalifikationsbevis, der er indført af den pågældende medlemsstat, og igivet fald den erhvervsmæssige titel.
AFSNIT V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 42
Medlemsstaterne udpeger de myndigheder og organer, der er bemyn-
diget til at udstede eller modtage de eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser, samt de dokumenter ogoplysning er, som eromhandlet i nærværende direktiv, og underretter omgående de øvrigemedlemsstater ogKommissionen herom.
Artikel 43
I tilfælde, hvor der ved anvendelsen af dette direktiv skulle opstå større
vanskeligheder for en medlemsstat på særlige områder, undersøgerKommissionen disse vanskeligheder sammen med denne stat ogindhenter udtalelse fra det udvalgaf højere embedsmænd inden forsundhedsvæsenet, der er nedsat ved afgørelse 75/365/EØF (
1).
Kommissionen forelægger i givet fald passende forslag for Rådet.
Artikel 44
De i bilagIII, de A, anførte direktiver ophæves, doguden at medlems-
staternes forpligtelser vedrørende de gennemførelsesfrister, som eranført i bilagIII, del B, berøres heraf.
Henvisninger til de ophævede direktiver gælder som henvisninger til
nærværende direktiv oglæses i henhold til den i bilagIV anførtesammenligningstabel.
Artikel 45
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
(1) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 19.
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 36
▼B
BILAG I
Karakteristiske træk ved speciallægeuddannelsen på heltids- og deltidsbasis
som omhandlet i artikel 24, stk. 1, litra c), og artikel 25
1.Speciallægeuddannelse på heltidsbasis
Denne uddannelse finder sted under arbejde i bestemte stillinger, der er
anerkendt af de kompetente myndigheder.
Uddannelsen indebærer, at den pågældende læge, deltager i samtlige lægelige
aktiviteter, herunder vagter, i den afdeling, hvor uddannelsen foregår, såledesat han igennem hele arbejdsugen året igennem anvender hele sin arbejdsind-sats på denne praktiske ogteoretiske uddannelse på de af de kompetentemyndigheder fastsatte betingelser. Stillingen aflønnes derfor med et passendebeløb.
Uddannelsen kan afbrydes af grunde som militærtjeneste, tjenesterejser med
videnskabeligt, sigte, graviditet og sygdom. Uddannelsens samlede varighedkan ikke nedsættes på grund af sådanne afbrydelser.
2.Speciallægeuddannelse på deltidsbasis
Kravene er de samme som ved heltidsuddannelsen, ogden eneste forskel
mellem de to former for uddannelse er, at det ved deltidsuddannelsen ermuligt at begrænse deltagelsen i den lægelige aktiviteter, således at varig-heden svarer til mindst halvdelen af den i punkt 1, andet afsnit, fastsatteperiode.
De kompetente myndigheder sørger for, at speciallægeudannelsen på deltids-
basis svarer til heltidsuddannelsen både hvad angår den samlede varighed ogkvaliteten.
Læger under specialuddannelse på deltidsbasis aflønnes derfor med et
passende beløb.
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 37
▼B
BILAG II
Datoerne for visse medlemsstaters ophævelse af de ved lov eller administrativt fastsatte bestem-
melser om udstedelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser som
omhandlet i artikel 9, stk. 7
BELGIEN
Thoraxkirurgi: 1. januar 1983Karkirurgi: 1. januar 1983Neuropsykiatri: 1. august 1987 undtagen for personer, der har påbe-
gyndt uddannelsen før denne dato
Kirurgisk gastroenterologi: 1. januar 1983
DANMARK
Blodtypeserologi: 1. januar 1983 undtagen for personer, der har påbe-
gyndt uddannelsen før denne dato, ogsom har afsluttet den inden udgangen af1988
Fysiurgi: 1. januar 1983 undtagen for personer, der har påbe-
gyndt uddannelsen før denne dato, ogsom har afsluttet den inden udgangen af1988
Tropemedicin: 1. august 1987 undtagen for personer, der har påbe-
gyndt uddannelsen før denne dato
FRANKRIG
Radiologi: 31. december 1971Neuropsykiatri: 31. december 1971
LUXEMBOURG
Radiologi: Der udstedes ikke længere eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser for uddannelser, der er påbe-gyndt efter den 5. marts 1982
Neuropsykiatri: Der udstedes ikke længere eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser for uddannelser, der er påbe-gyndt efter den 5. marts 1982
NEDERLANDENE
Radiologi: 8. juli 1984Neuropsykiatri: 9. juli 1984
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 38
▼B
BILAG III
Del A
Ophævede direktiver
(jf. artikel 44)
1. Direktiv 75/362/EØF2. Direktiv 75/363/EØF
og deres efterfølgende ændringer:
— Direktiv 81/1057/EØF: udelukkende for så vidt angår hanvisningerne i
artikel 1 til bestemmelserne i de ophævede direktiver 75/362/EØF og75/363/EØF.
— Direktiv 82/76/EØF— Direktiv 89/594/EØF: udelukkende artikel 1 til 9.— Direktiv 90/658/EØF: udelukkende artikel 1, nr. 1 og2, ogartikel 2.
3. Direktiv 86/457/EØF
Del B
Frister for gennemførelsen i national ret
(jf. artikel 44)
Direktiv Gennemførelsesfrist
75/362/EØF (EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 1) 20. december 1976 (*)
81/1057/EØF (EFT nr. L 385 af 31. 12. 1981, s. 25) 30. juni 198275/363/EØF (EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 14) 20. december 1976 (**)82/76/EØF (EFT nr. L 43 af 15. 2. 1982, s. 21) 31. december 198289/594/EØF (EFT nr. L 341 af 23. 11. 1989, s. 19) 8. maj 199190/658/EØF (EFT nr. L 353 af 17. 12. 1990, s. 73) 1. juli 199186/457/EØF (EFT nr. L 267 af 19. 9. 1986, s. 26) 1. januar 1995
(*) 1. januar 1981 for Grækenland, 1. januar 1986 for Spanien ogPortug al.
(**) 1. januar 1981 for Grækenland, 1. januar 1986 for Spanien og Portugal. For den tidligere Tyske Demokratiske
Republiks område træffer Tyskland de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre artikel 2 ti l 5 i direktiv
75/363/EØF (artikel 24 til 27 i nærværende direktiv) inden den 3. april 1992 (direktiv 90/658/EØF, artikel 2).
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 39
▼B
Dette direktivDirektiv
75/362/EØFDirektiv
75/363/EØFDirektiv
86/457/EØFDirektiv
81/1057/EØFDirektiv
89/594/EØFDirektiv
82/76/EØFBILAG IV
Sammenligningstabel
Artikel 1 Artikel 1 og
24
Artikel 2 Artikel 2
Artikel 3 Artikel 3
Artikel 4 Artikel 4
Artikel 5 Artikel 5
Artikel 6 Artikel 6
Artikel 7 Artikel 7
Artikel 8 Artikel 8
Artikel 9, stk.1 Artikel 9,stk. 1 Artikel 1
Artikel 9, stk.2 Artikel 9,stk. 2 Artikel 1
Artikel 9, stk.3 Artikel 9a,stk. 1
Artikel 9, stk.4 Artikel 9a,stk. 2
Artikel 9, stk.5 Artikel 9,stk. 3
Artikel 9, stk.6 Artikel 9,stk. 1
Artikel 9, stk.7 Artikel 9,stk. 2
Artikel 10 Artikel 10
Artikel 11 Artikel 11
Artikel 12 Artikel 12
Artikel 13 Artikel 13
Artikel 14 Artikel 14
Artikel 15 Artikel 15
Artikel 16 Artikel 15a
Artikel 17 Artikel 16
Artikel 18 Artikel 17
Artikel 19 Artikel 18
Artikel 20 Artikel 20
Artikel 21 Artikel 21
Artikel 22 Artikel 22
Artikel 23 Artikel 1
Artikel 24 Artikel 2
Artikel 25,stk. 1 Artikel 3,stk. 1
Artikel 25,stk. 2 Artikel 3,stk. 2
Artikel 25,stk. 3, førsteafsnit Artikel 3,stk. 3, førsteafsnit
Artikel 25,stk. 3, førsteafsnit Artikel 14
Artikel 26 Artikel 4
Artikel 27 Artikel 5
Artikel 28 Artikel 7
Artikel 29 Artikel 8
Artikel 30 Artikel 1
Artikel 31 Artikel 2,
stk. 1, 2, 3
Artikel 32 Artikel 3
Artikel 33 Artikel 4
Artikel 34 Artikel 5
Artikel 35 Artikel 6
Artikel 36 Artikel 7
Artikel 37 Artikel 8
1993L0016 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 40
▼B
Dette direktivDirektiv
75/362/EØFDirektiv
75/363/EØFDirektiv
86/457/EØFDirektiv
81/1057/EØFDirektiv
89/594/EØFDirektiv
82/76/EØF
Artikel 38 Artikel 9
Artikel 39 Artikel 10
Artikel 40 Artikel 11
Artikel 41 Artikel 12,
stk. 2
Artikel 42 Artikel 23 Artikel 2,stk. 4
Artikel 43 Artikel 26 Artikel 10
Artikel 44
Artikel 45 Artikel 27
BilagI Bilag
BilagII Bilag