1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 1
Dettedokumenteretdokumentationsredskab,oginstitutionernepåtagersigintetansvarherfor
►B RÅDETSFØRSTEDIREKTIV
af5.marts1979
omsamordningafdeadministrativtogvedlovfastsattebestemmelseromadgangtilogudøvelseaf
direktelivsforsikringsvirksomhed
(79/267/EØF)
(EFT L 63 af 13.3.1979, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1 Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 L 330 50 29.11.1990
Ændret ved:
►A1 Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
►A2 Tiltrædelsesakt for Spanien og Portugal L 302 23 15.11.1985
▼B
RÅDETSFØRSTEDIREKTIV
af5.marts1979
om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestem-
melser om adgang til og udøvelse af direkte
livsforsikringsvirksomhed
(79/267/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske
økonomiske Fællesskab, særlig artikel 49 og 57,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg (3),
og
ud fra følgende betragtninger:For at lette adgangen til og udøvelsen af disse former for livs-
forsikringsvirksomhed er det vigtigt at fjerne visse forskelle i denationale tilsynslovgivninger; for at nå dette mål, samtidig med at dergaranteres forsikringstagerne og de begunstigede i alle medlemsstaterne
en tilstrækkelig beskyttelse, bør navnlig sådanne bestemmelser
samordnes, som vedrører de finansielle garantier, der kræves aflivsforsikringsforetagender;
det er nødvendigt at foretage en inddeling efter forsikringsklasse navnlig
for at bestemme, hvilke former for virksomhed der er genstand for enobligatorisk tilladelse;
visse gensidige forsikringsselskaber bør udelukkes fra dette direktivs
anvendelsesområde, da de på grund af deres juridiske status opfylder
særlige sikkerhedsbetingelser og frembyder særlige finansielle garantier;desuden bør visse organer, hvis virksomhed kun omfatter en megetbegrænset sektor, og som er begrænset af vedtægtmæssige bestem-melser, udelukkes;
medlemsstaterne har forskellige bestemmelser og sædvaner for samtidig
udøvelse af livsforsikring og skadesforsikring; det bør ikke mere tillades
foretagender, som nedsætter sig, at udøve sådan samtidig virksomhed;
for så vidt angår bestående foretagender, som allerede udøver en sådansamtidig forsikringsvirksomhed, bør man give medlemsstaternemulighed for at tillade videreførelse af en sådan praksis på betingelseaf, at der etableres en særskilt forvaltning for hver af de pågældende
forsikringsformer, for at de livsforsikredes og de skadesforsikredes
respektive interesser kan varetages, og for at de finansielle mindstefor-pligtelser, der påhviler en af disse former for virksomhed, ikke afholdesaf den anden form for virksomhed; når et af disse foretagender ønsker atetablere sig i en medlemsstat for der at udøve livsforsikring, skal detmed henblik herpå oprette et datterselskab, som midlertidigt vil kunne
drage fordel af visse lempelige vilkår; for så vidt angår disse bestående
foretagender, som udøver samtidig virksomhed, bør medlemsstaterneligeledes have mulighed for at kræve, at disse foretagender, der eretableret på deres område, ophører med denne samtidige virksomhed; iøvrigt bør specialiserede foretagender underkastes et særligt tilsyn,
såfremt et skadesforsikringsforetagende henhører under samme økono-
miske gruppe som et livsforsikringsforetagende;
i hver medlemsstat er livsforsikringsvirksomhed betinget af en
administrativ tilladelse og undergivet tilsyn; men betingelserne formeddelelse og tilbagekaldelse af en sådan tilladelse bør fastsættesnærmere; det er nødvendigt at indføre adgang til domstolsprøvelse afbeslutninger om afslag eller tilbagekaldelse;1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 2
(1) EFT nr. C 35 af 28. 3. 1974, s. 9.
(2) EFT nr. C 140 af 13. 11. 1974, s. 44.
(3) EFT nr. C 109 af 19. 9. 1974, s. 1.
▼B
for så vidt angår de tekniske reserver, herunder præmiereserven, kan
man vedtage de samme regler, som gælder inden for skadesforsikring:lokalisering i det land, hvor virksomheden udøves, anvendelse af de i
dette land gældende regler med hensyn til beregningsmetoder,
fastsættelse af anbringelsesmåder og værdiansættelse af aktiverne; selvom det forekommer hensigtsmæssigt at samordne disse forskelligeforhold, forkommer det dog ikke absolut nødvendigt, at dette sker indenfor rammerne af dette direktiv, og gennemførelsen heraf kan derfor
udsættes til et senere tidspunkt;
det er nødvendigt, at forsikringsforetagenderne ud over de tekniske
reserver, herunder præmiereserven, som skal være tilstrækkelig til at
opfylde indgåede forpligtelser, råder over en supplerende reserve, ensåkaldt solvensmargen, i form af frie midler og, efter aftale medtilsynsmyndigheden, af andre implicitte formuebestandele, for at kunneimødegå de med virksomhedsudøvelsen forbundne risici; for i denneforbindelse at sikre at de påbudte forpligtelser fastsættes på grundlag af
objektive kriterier, der giver foretagender af samme størrelse ensartede
konkurrencevilkår, bør det bestemmes, at denne margen skal stå iforhold til foretagendets samlede forpligtelser samt til risikoens art ogstørrelse inden for de forskellige former for udøvelse af forsikrings-virksomhed, som falder ind under dette direktivs anvendelsesområde;
denne margen bør være forskellig, alt efter om det drejer sig om
investeringsrisiko, dødelighedsrisiko, eller udelukkende om driftsrisiko;følgelig skal denne margen fastsættes på grundlag snart af præmie-reserven og den risikosum, som foretagendet har påtaget sig ansvaretfor, snart af indbetalte præmier eller kontingenter, snart udelukkende pågrundlag af reserverne eller endelig på grundlag af tontinernes formue;
det er nødvendigt at kræve en garantifond, hvis størrelse og sammen-
sætning skal kunne sikre, at foretagenderne allerede ved deres stiftelse
råder over tilstrækkelige midler, og at solvensmargenen i intet tilfælde
under udøvelse af virksomheden falder under et sikkerhedsminimum;denne garantifond skal helt eller delvis bestå af eksplicitte formuebe-standdele;
det er nødvendigt at fastsætte foranstaltninger for det tilfælde, at
foretagendets finansielle situation skulle udvikle sig således, at det blivervanskeligt for det at opfylde sine forpligtelser;
de samordnede regler for udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed i
Fællesskabet skal principielt finde anvendelse på alle foretagender, der
optræder på markedet, således også på agenturer for og filialer af
foretagender, hvis vedtægtsmæssige hjemsted ligger uden for Fælles-skabet; der bør dog fastsættes sælige regler for tilsyn med sådanneagenturer og filialer, da de foretagender, hvorunder de hører, har deresformue anbragt uden for Fællesskabet;
gensidige aftaler med et eller flere tredjelande bør kunne indgås for at
åbne mulighed for en lempelse af disse særlige betingelser uden dog atfravige det princip, at disse foretagenders agenturer og filialer ikke må
behandles gunstigere end Fællesskabets foretagender;
visse overgangsbestemmelser er påkrævet for at gøre det muligt navnlig
for bestående små og mellemstore foretagender, at tilpasse sig de
forskrifter, der skal udstedes af medlemsstaterne i medfør af dettedirektiv med forbehold af artikel 53 i traktaten;
artikel 52 i traktaten finder umiddelbart anvendelse efter overgangs-
periodens udløb, og følgelig er der fra dette tidspunkt ikke længeregrund til at vedtage direktiver om ophævelse af begrænsninger ietableringsfriheden; bestemmelserne vedrørende bevis for hæderlighed
og for, at der aldrig har foreligget konkurs, indeholdt i Rådets direktiv
73/240/EØF af 24. juli1973 om ophævelse af begrænsni nger ietableringsfriheden inden for direkte forsikring bortset fra livsforsik-ring (
1) er imidlertid ikke egentlige begrænsninger, og desuden finder de
ligeledes anvendelse på livsforsikring; følgelig bør disse bestemmelserindføjes i dette samordningsdirektiv;1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 3
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 20.
▼B
det er vigtigt at sikre en ensartet anvendelse af de samordnede regler og
med henblik herpå at etablere et snævert samarbejde mellem Kommis-sionen og medlemsstaterne på dette område —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
ALMINDELIGEBESTEMMELSER
Artikel 1
Dette direktiv vedrører adgang til selvstændig direkte forsikringsvirk-
somhed udøvet gennem foretagender, der er etableret ien medlemsstat,
eller som ønsker at etablere sig i en medlemsstat, og udøvelse af de
nedenfor anførte former for virksomhed.
1. Følgende former for forsikring, såfremt den er baseret på kontrakt:
a) livsforsikring, dvs. navnlig livsbetinget kapitalforsikring, ophø-
rende eller livsvarig livsforsikring, livsforsikring med udbetaling i
levende live, livsforsikring med tilbagebetaling af præmier,
forsikring, der kommer til udbetaling ved ægteskab, forsikring,der kommer til udbetaling ved fødsel;
b) renteforsikring;
c) livsforsikringsforetagendernes accessoriske forsikringer, dvs.
navnlig forsikring mod legemsbeskadigelse herunder erhvervs-udygtighed, forsikring mod dødsfald som følge af ulykkestilfælde,
forsikring mod invaliditet som følge af ulykkestilfælde eller
sygdom, såfremt disse forskellige forsikringer tegnes i tilknytningtil livsforsikring;
d) den forsikringsform, der praktiseres i Irland og Det forenede
Kongerige under betegnelsen »permanent health insurance«(sygeforsikring, som indgås for en lang periode og er uopsigelig).
2. Følgende former for virksomhed, såfremt de er baseret på en
kontrakt, og er undergivet tilsyn fra de administrative myndigheder,der er kompetente til at udøve tilsyn med privatforsikring, og ertilladt i det land, i hvilket virksomheden udøves:
a) tontine-virksomhed, der indebærer oprettelse af medlemssammen-
slutninger med henblik på fælles kapitalisering af bidragene ogudbetaling af den herved opståede formue enten til de overlevendeeller til de afdødes arvinger eller begunstigede;
b) kapitaliseringsvirksomhed baseret på aktuar-beregninger og som
omfatter forpligtelser af en nærmere fastsat varighed og
beløbsstørrelse, mod erlæggelse af et éngangsbeløb eller forudfastsatte regelmæssige indbetalinger;
c) virksomhed, der omfatter forvaltning af kollektive pensionsmidler,
dvs. virksomhed, der for det pågældende foretagende består i atanbringe midlerne, og især de aktiver, der dækker reserverne i de
organer, som betaler ydelserne ved dødsfald, ilevende li ve eller
ved bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen;
d) virksomhed som omhandlet i litra c), når der hertil er knyttet en
forsikringsgaranti med sigte på enten bevarelse af kapitalen ellersikring af en minimumsrente;
e) virksomhed, som udøves af den slags forsikringsselskaber, der er
omhandlet iden franske »code des assurances«, bog IV, afsni t 4,
kapitel 1.
3. Virksomhed, der er afhængig af levetiden, og som er nærmere
bestemt eller fastsat i lovgivningen om socialforsikring, såfremt ensådan virksomhed udøves eller forvaltes af forsikringsforetagenderfor disses egen risiko, i overensstemmelse med en medlemsstatslovgivning.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 4
▼B
Artikel 2
Dette direktiv vedrører ikke:
1. de forsikringsklasser, der er fastlagt i bilaget til Rådets første direktiv
73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller
ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte
forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (1), idet følgende
benævnt det første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring;foranstående berører dog ikke anvendelsen af artikel 1, nr. 1, litra c), inærværende direktiv;
2. virksomhed, der udøves af forsorgs- og understøttelsesorganer, som
tildeler ydelser, der varierer efter de disponible midler, og som på
forhånd fastsætter medlemsbidraget til et bestemt beløb;
3. virksomhed, der udøves af andre organer end de i artikel 1 nævnte
foretagender, og som har til formål at tildele lønmodtagere ogselvstændige erhvervsdrivende, der er sammensluttet enten inden foret foretagende eller en gruppe af foretagender eller inden for en fagligeller tværfaglig sektor, ydelser ved dødsfald, i levende live eller ved
bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen, uanset om de forplig-
telser, der følger af nævnte virksomhed, til enhver tid dækkes fuldt udaf præmiereserven;
4. forsikring, der omfattes af en lovbestemt social sikringsordning, idet
dog artikel 1, nr. 3, finder anvendelse.
Artikel 3
Dette direktiv vedrører ikke:1. organer, som udelukkende sikrer ydelser ved dødsfald, dersom
størrelsen af disse ydelser ikke overstiger de gennemsnitlige begra-velsesomkostninger, eller såfremt disse ydelser tager form afnaturalydelser;
2. gensidige forsikringsselskaber, der samtidig opfylder følgende
betingelser:
— vedtægterne skal give mulighed enten for opkrævning af ekstra-
bidrag eller nedsættelse af ydelserne, eller indkaldelse af bidrag
fra andre personer, der har påtaget sig en forpligtelse hertil;
— den årlige præmieindtægt, der opkræves i forbindelse med
virksomhed, som omfattes af dette direktiv, må ikke overstige500 000 regningsenheder i tre på hinanden følgende år. Hvis dettebeløb er oversteget i tre på hinanden følgende år, finder direktivet
anvendelse fra det fjerde år.
Artikel 4
Dette direktiv vedrører ikke »Versorgungsverband deutscher Wirtschaft-
sorganisationen« i Tyskland og »Caisse d'épargne de l'Etat« iLuxembourg, med mindre disses vedtægtsmæssige kompetence ændres.
Artikel 5
I dette direktiv forstås ved:
a) regningsenhed: den europæiske regningsenhed (ERE) som defineret i
artikel 10 i finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende Deeuropæiske Fællesskabers almindelige budget (
2); hver gang der i
dette direktiv henvises til regningsenheden, er den tilsvarende værdi inational valuta, som skal anvendes fra den 31. december hvert år, ligmed værdien på den sidste dag i den forudgående oktober måned, på
hvilken ERE's modværdier i alle Fællesskabets valutaer foreligger;
b) kongruens: dækning af forpligtelser, der kan kræves opfyldt i en
bestemt valuta, ved aktiver, der lyder på, eller som kan realiseres idenne samme valuta;1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 5
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3.
(2) EFT nr. L 356 af 31. 12. 1977, s. 1.
▼B
c) aktivernes lokalisering: tilstedeværelse i en medlemsstat af aktiver i
fast ejendom eller andet end fast ejendom uden at der stilles krav om,at aktiver i andet end fast ejendom deponeres, eller om, at aktiver i
fast ejendom undergives sådanne rådighedsbegrænsende foranstalt-
ninger som tinglysning; aktiver, der består i fordringer, anses somlokaliseret i den medlemsstat, hvor de kan indfries;
d) risikosummen: det beløb, der skal udbetales ved dødsfald, minus
præmiereserven for hovedrisikoen.
AFSNIT II
REGLER FOR FORETAGENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEM-
STEDINDENFORFÆLLESSKABET
Afdeling A
Betingelser foradgangtilforsikringsvirksomhed
Artikel 6
1. Hver medlemsstat gør adgang til de i dette direktiv omhandlede
former for virksomhed på sit område afhængig af en administrativtilladelse.
2. Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til den kompetente
myndighed i den pågældende medlemsstat af:
a) det foretagende, der opretter sit vedtægtsmæssige hjemsted på denne
stats område;
b) det foretagende, hvis vedtægtsmæssige hjemsted befinder sig i en
anden medlemsstat, og som åbner et agentur eller en filial på denpågældende medlemsstats område;
c) det foretagende, som efter at have modtaget den under litra a) eller b)
omhandlede tilladelse udstrækker sin virksomhed på denne statsområde til andre forsikringsklasser;
d) det foretagende, der ioverensstemmelse med arti kel 7, stk. 1, har
opnået tilladelse for en del af den pågældende stats område, og som
udstrækker sin virksomhed ud over dette område.
3. Medlemsstaterne må ikke gøre denne tilladelse betinget af en
deponering eller en sikkerhedsstillelse.
Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for den pågældende medlemsstats samlede
område, medmindre ansøgeren, i det omfang den nationale lovgivninggiver mulighed herfor, anmoder om kun at udøve virksomhed på en delaf den pågældende stats område.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse; inddelingen i
klasser er angivet i bilaget. Tilladelsen omfatter hele den pågældende
klasse, medmindre ansøgeren kun ønsker at dække en del af de risici, derhører under den pågældende forsikringsklasse.
Tilsynsmyndighederne kan begrænse den tilladelse, der ansøges om for
en af disse klasser, til de former for virksomhed, der er omhandlet i de iartikel 9 og 11 nævnte planer.
3. Hver medlemsstat kan give tilladelse for flere forsikringsklasser,
såfremt den nationale lovgivning tillader samtidig udøvelse af virk-
somhed inden for disse forsikringsklasser.
Artikel 8
1. Hver medlemsstat kræver, at de foretagender, der oprettes på dens
område, og som ansøger om tilladelse:
a) antager en af følgende former:
— for kongeriget Belgien:
«société anonyme» — „naamloze vennootschap”, «société en
commandite par actions» — „vennootschap bij wijze van1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 6
▼B
geldschieting op aandelen”, «association d'assurance mutuelle»
— „onderlinge verzekeringsmaatschappij”, «société coopérative»— „coöperatieve vennootschap”;
— for kongeriget Danmark:
aktieselskaber,gensidige selskaber;
— for Forbundsrepublikken Tyskland:
»Aktiengesellschaft«,»VersicherungsvereinaufGegenseitigkeit«,
»öffentlich-rechtlichesWettbewerbs-Versicherungsunternehmen« ;
— for Den hellenske Republik:
»ανώνυµη εταιρία «;
— for Den franske Republik:
»société anonyme«, »société à forme mutuelle à cotisations
fixes«,»sociétéàformetontinière« ;
— for Irland:
»incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited«, »societies registered under the Industrial and
Provident Societies Acts« og»societies registered under the
FriendlySocietiesActs« ;
— for Den italienske Republik:
»societàperazioni«,»societàcooperativa«,»mutuadiassicura-
zione« , og de offentligretlige organer, der er nævnt i artikel 1883 i
codice civile;
— for storhertugdømmet Luxembourg:
»société anonyme«, »société en commandite par actions«,
»associationd'assurancesmutuelles«,»sociétécoopérative« ;
— for kongeriget Nederlandene:
»naamlozevennootschap«,»onderlingewaarborgmaatschappij« ;
— for Det forenede Kongerige:
»incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited«, »societies registered under the Industrial andProvident Societies Acts«, »societies registered under theFriendlySocietiesActs« , sammenslutningen af forsikringsgivere
kaldet Lloyd's;
— for kongeriget Spanien:
»sociedadanónima«,»sociedadmutua« ;
— for republikken Portugal:
»sociedadeanónima« ;
Medlemsstaterne kan endvidere i givet fald godkende foretagender af
enhver form henhørende under den offentlige ret eller hvad der svarerdertil, når disse foretagenders formål er udøvelse af forsikringsvirk-somhed på samme vilkår som private foretagender;
b) begrænser deres formål til sådan forsikringsvirksomhed, der er
omhandlet i dette direktiv, og dermed direkte forbundne aktivitetermed udelukkelse af enhver anden erhvervsmæssig virksomhed;
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9;
d) råder over den i artikel 20, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond.
2. Det foretagende, der ansøger om tilladelse til at udvide sit
virksomhedsområde til at omfatte andre forsikringsklasser eller, i det iartikel 6, stk. 2, litra d), nævnte tilfælde, til en anden del af detgeografiske område, skal fremlægge en driftsplan, der er i overens-
stemmelse med artikel 9, for så vidt angår disse andre forsikringsklasser
eller denne anden del af området.
Foretagendet skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 19
fastsatte minimumssolvensmargen, samt at det er i besiddelse af den iartikel 20, stk. 1 og 2, nævnte garantifond.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 7
▼A1
▼B
▼A2
▼B
▼B
3. De bestående samordningsforanstaltninger er ikke til hinder for, at
medlemsstaterne anvender bestemmelser, der foreskriver krav tilbestyrelsesmedlemmernes og direktørernes faglige kvalifikationer, eller
at de kræver godkendelse af vedtægterne, af de almindelige og særlige
betingelser i kontrakterne, af det tekniske grundlag, navnlig med henblikpå beregning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver, og af altandet materiale, der er nødvendigt for den normale udøvelse af tilsynet.
4. Det kan ikke i ovennævnte bestemmelser foreskrives, at ansøg-
ningen om tilladelse behandles under hensyntagen til markedetsøkonomiske behov.
Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), og stk. 2, nævnte driftsplan skal indeholde
følgende angivelser eller dokumentation:
a) arten af de forpligtelser, som foretagendet har til hensigt at påtage
sig; de almindelige og særlige betingelser i de kontrakter, det har til
hensigt at benytte;
b) det tekniske grundlag, som foretagendet har til hensigt at anvende for
hver form for virksomhed, bl.a. de nødvendige elementer vedberegning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver;
c) grundprincipperne for genforsikring;
d) sammensætningen af minimumsgarantifonden;
e) anslåede omkostninger ved opbygningen af administrationen og
akkvisitionsnettet samt de dertil bestemte finansielle midler;endvi-dere skal den for de tre første regnskabsår angive:
f) de sandsynlige likviditetsforhold;
g) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter i forbindelse med direkte forsikringsvirk-
somhed og overtagelse af genforsikring såvel som afgivelse i
genforsikring;
h) de anslåede finansielle midler, der er bestemt til dækning af
forpligtelser og solvensmargen.
Artikel 10
1. Hver medlemsstat kræver, at et foretagende, der har sit vedtægts-
mæssige hjemsted på en anden medlemsstats område, og som ansøgerom tilladelse til åbning af et agentur eller en filial:
a) meddeler sine vedtægter og listen over bestyrelsesmedlemmer og
direktører;
b) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompetente myndig-
heder iden medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssi ge hjemsted er
beliggende, og hvori det godtgøres, inden for hvilke forsikrings-klasser det pågældende foretagende er berettiget til at udøvevirksomhed, og at det råder over minimumsgarantifonden eller,såfremt garantifonden er større, over den i henhold til artikel 19
beregnede minimumssolvensmargen; certifikatet skal endvidere
angive, inden for hvilke forsikringsklasser foretagendet faktiskudøver virksomhed, samt de i artikel 11, stk. 1, litra e), omhandledefinansielle midler;
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 11;
d) udpeger en befuldmægtiget (generalagent) med bopæl og fast
opholdssted i værtslandet, og som har tilstrækkelige beføjelser til atforpligte foretagendet over for tredjemand samt til at repræsentere detover for værtslandets myndigheder og domstole; såfremt general-
agenten er en juridisk person, skal denne have sit vedtægtmæssige
hjemsted i værtslandet og for sit vedkommende som sin repræsentantudpege en fysisk person, der opfylder de ovennævnte betingelser.Den udpegede generalagent kan kun afvises af en medlemsstat afgrunde, der vedrører hans hæderlighed eller faglige kvalifikationer,på samme betingelser som gælder for bestyrelsesmedlemmer og1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 8
▼B
direktører for foretagender, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted
på den pågældende stats område.
2. Hver medlemsstat kræver, såfremt et agentur eller en filial ønsker
at udvide sin virksomhed til andre klasser eller — i det i artikel 6, stk. 2,
litra d), nævnte tilfælde — til andre dele af den pågældende medlems-stats område, at ansøgeren fremlægger en driftsplan i overensstemmelsemed artikel 11 og opfylder de i stk. 1, litra b), i denne artikel fastsattebetingelser.
3. De bestående samordningsforanstaltninger er ikke til hinder for, at
medlemsstaterne anvender bestemmelser, som for alle forsikringsfore-
tagender foreskriver krav om godkendelse af almindelige og særligebetingelser i kontrakterne, af det tekniske grundlag, navnlig med henblikpå beregning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver, samt afalt andet materiale, der er nødvendigt for den normale udøvelse aftilsynet.
4. Det kan ikke i ovennævnte bestemmelser foreskrives, at ansøg-
ningen om tilladelse behandles under hensyntagen til markedetsøkonomiske behov.
Artikel 11
1. Den i artikel 10, stk. 1, litra c), og stk. 2, nævnte driftsplan for
agenturet eller filialen skal indeholde følgende angivelser ellerdokumentation:
a) arten af de forpligtelser, som foretagendet har til hensigt at påtage sig
i værtslandet; de almindelige og særlige betingelser i de kontrakter,
det har til hensigt at benytte;
b) det tekniske grundlag, som foretagendet har til hensigt at anvende for
hver form for virksomhed, bl.a. de nødvendige elementer ved
beregning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver;
c) grundprincipperne for genforsikring;
d) oversigt over foretagendets solvensmargen og garantifond som
omhandlet iarti kel 18, 19 og 20;
e) anslåede omkostninger ved opbygningen af administrationen og
akvisitionsnettet samt de dertil bestemte finansielle midler;endvidere
skal den for de tre første regnskabsår angive:
f) agenturets eller filialens sandsynlige likviditetsforhold;
g) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter i forbindelse med direkte forsikringsvirk-
somhed og overtagelse af genforsikring såvel som afgivelse i
genforsikring.
2. Med planen skal følge status og driftsregnskab for hvert af
foretagendets seneste tre regnskabsår. Såfremt foretagendet har drevetvirksomhed i mindre end tre regnskabsår, skal det dog kun fremlæggeregnskaberne for de afsluttede regnskabsår.
3. Denne plan fremsendes sammen med bemærkninger fra de
myndigheder, der kan give tilladelsen, til de kompetente myndighederi den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende.Sidstnævnte myndigheder afgiver inden tre måneder efter modtagelsenaf dette materiale udtalelse til førstnævnte myndigheder; såfremt depågældende myndigheder ikke har afgivet udtalelse ved udløbet af
denne frist, anses de for at have afgivet en positiv udtalelse.
Artikel 12
Enhver beslutning om afslag skal klart begrundes og meddeles det
pågældende foretagende.
Hver medlemsstat indfører adgang til domstolsprøvelse af enhver
beslutning om afslag.
Samme adgang til domstolsprøvelse indføres for det tilfælde, at de
kompetente myndigheder endnu ikke har afgivet svar på ansøgningen1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 9
▼B
om tilladelse inden udløbet af en frist på seks måneder fra modtagel-
sesdatoen.
Artikel 13
1. Med forbehold af stk. 3 kan et foretagende ikke på en medlems-
stats område samtidigt drive virksomhed som omhandlet i bilaget til detførste samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring og virksomhedsom nævnt i artikel 1 i dette direktiv.
2. Dersom et foretagende, der udøver de i bilaget til første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring nævnte former forvirksomhed, har økonomisk, handelsmæssig eller administrativ tilknyt-ning til et foretagende, der udøver de i dette direktiv omhandlede former
for virksomhed, skal tilsynsmyndighederne i de medlemsstater, på hvis
område de nævnte foretagender har deres vedtægtsmæssige hjemsted,påse, at de pågældende foretagenders regnskaber ikke fordrejes vedaftaler, der indgås mellem disse foretagender, eller ved nogen andenordning, der kan influere på fordelingen af udgifter og indtægter.
3. Med forbehold af stk. 6 kan foretagender, som ved meddelelsen af
dette direktiv samtidigt udøver de i stk. 1 nævnte to former forvirksomhed på en medlemsstats område, fortsætte hermed på betingelse
af, at der i overensstemmelse med artikel 14 oprettes særskilt forvaltning
for hver af disse former for virksomhed.
4. De istk. 3 omhandlede foretagender kan kun oprette agenturer
eller filialer i de øvrige medlemsstater for de forsikringsklasser, der ernævnt i bilaget til første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsik-ring.
5. De istk. 3 omhandlede foretagender kan ved oprettelse af
datterselskaber i de øvrige medlemsstater med henblik på at udøve dei dette direktiv nævnte former for forsikringsvirksomhed, i en over-gangsperiode på ti år fra meddelelsen af dette direktiv anvende de i
artikel 35 nævnte betingelser og lempelige vilkår, såfremt de ikke
allerede dér har et agentur eller en filial inden for andre forsikrings-klasser end de i dette direktiv nævnte.
6. a) Enhver medlemsstat kan kræve, at de foretagender, hvis vedtægts-
mæssige hjemsted befinder sig på dens område, inden for en afmedlemsstaten fastsat frist ophører med samtidigt at udøve deformer for virksomhed, som de udøvede ved meddelelsen af dettedirektiv.
b) Enhver medlemsstat kan ligeledes efter konsultation af tilsyns-
myndighederne i den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssigehjemsted er beliggende, særlig om, inden for hvilken frist detteskal ske, kræve, at denne afgørelse finder anvendelse på agenturerog filialer, der er etableret på dens område, og som dér udøverbegge former for virksomhed samtidigt.
c) Agenturer og filialer af foretagender som omhandlet i stk. 3, som
ved meddelelsen af dette direktiv, på en medlemsstats områdeudelukkende udøver de i dette direktiv omhandlede former forvirksomhed, kan fortsætte hermed. Når foretagendet ønsker atudøve de i første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring
omhandlede former for virksomhed på dette område, kan det kun
udøve de i nærværende direktiv omhandlede former for virk-somhed gennem et datterselskab.
Artikel 14
1. Den i artikel 13, stk. 3, nævnte særskilte forvaltning skal
gennemføres således, at der sker en adskillelse af den virksomhed, der
dækkes af dette direktiv, og den virksomhed, der dækkes af det første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring for at
— der ikke sker tilsidesættelse af de livs- og skadesforsikredes
respektive interesser, og navnlig for at overskuddet hidrørende fralivsforsikring kommer de livsforsikrede til gode, på samme mådesom hvis foretagendet kun udøvede livsforsikringsvirksomhed;1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 10
▼B
— de finansielle minimumsforpligtelser, navnlig den solvensmargen,
der påhviler en af virksomhedsformerne i henhold enten til dettedirektiv eller til det første samordningsdirektiv vedrørende skade-
sforsikring, ikke bæres af den anden form for virksomhed.
Når de finansielle minimumsforpligtelser er opfyldt på de i første afsnit,
andet led, fastsatte betingelser, og forudsat at den kompetentemyndighed underrettes herom, kan foretagendet dog anvende deeksplicitte, endnu disponible bestanddele af solvensmargenen til denene eller anden form for virksomhed.
Tilsynsmyndighederne skal ved gennemgang af de to virksomhedsfor-
mers resultater påse, at bestemmelserne idette stykke overholdes.
2. a) Regnskabet skal føres således, at det fremgår, hvorledes resultatet
for hver af de to former for virksomhed, livsforsikring ogskadesforsikring, er opnået. Med henblik herpå opdeles samtligeindtægter (bl.a. præmier, indbetalinger fra reassurandører, finan-sielt udbytte) og udgifter (bl.a. forsikringsydelser, hensættelser tiltekniske reserver, reassurancepræmier, driftsudgifter til forsik-
ringsvirksomheden) på forskellige konti alt efter deres oprindelse.
Poster, der er fælles for de to virksomhedsformer, opføres efter enfordelingsnøgle, der skal godkendes af den kompetente tilsyns-myndighed.
b) Foretagenderne skal på grundlag af regnskabet udarbejde et
dokument, hvoraf det klart fremgår, hvilke bestanddele hver afsolvensmargenerne består af ioverensstemmelse med arti kel 18 idette direktiv og med artikel 16, stk. 1, i det første samordnings-direktiv vedrørende skadesforsikring.
3. Såfremt solvensmargenen for den ene af virksomhedsformerne
ikke er tilstrækkelig, skal tilsynsmyndighederne over for denne
virksomhedsform træffe de foranstaltninger, som er fastlagt i det for
denne gældende direktiv, uanset hvilke resultater der er opnået af denanden virksomhedsform. Som en undtagelse fra stk. 1, første afsnit,andet led, kan disse foranstaltninger gå ud på at tillade overførsel fra denene virksomhedsform til den anden.
Afdeling B
Betingelser forudøvelseafforsikringsvirksomhed
Artikel 15
Medlemsstaterne efterprøver isnævert samarbejde de godkendte
foretagenders finansielle situation.
Artikel 16
Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, på hvis område foretagendets
vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, skal efterprøve dette foreta-gendes solvens for så vidt angår dets samlede virksomhedsområde. Det
påhviler tilsynsmyndighederne i de øvrige medlemsstater at give
ovennævnte tilsynsmyndighed alle nødvendige oplysninger for at gøredet muligt for denne at gennemføre den pågældende efterprøvning.
Artikel 17
1. Hver medlemsstat, på hvis område et foretagende udøver sin
virksomhed, pålægger dette at afsætte tilstrækkelige tekniske reserver,herunder præmiereserven.
Størrelsen af de tekniske reserver, herunder præmiereserven, bestemmes
efter de af staten fastsatte regler eller imangel heraf efter gældende
praksis i den pågældende stat.
2. De tekniske reserver, herunder præmiereserven, skal være dækket
af ækvivalente og kongruente aktiver, der er lokaliseret i det land, hvorvirksomheden udøves. Medlemsstaterne kan dog lempe reglerne foraktivernes kongruens og lokalisering. Ved lempelse af reglen omkongruens tages der hensyn til de særlige forhold ved livsforsikring, somi første række er langfristede kapitalforsikringer.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 11
▼B
Luxembourg kan i betragtning af sin særlige situation opretholde sin ved
dette direktivs ikrafttræden gældende garantiordning for de tekniskereserver, herunder præmiereserven, indtil samordningen af lovgivnin-
gerne vedrørende virksomhedernes likvidation er gennemført.
Bestemmelserne idet land, hvor vi rksomheden udøves, fastsætter
aktivernes art og i givet fald, i hvilket omfang det kan tillades, at disse
dækker de tekniske reserver, herunder præmiereserven, samt reglerne for
vurdering af disse aktiver.
Overholdelsen af en sådan ordning kan gennemføres ved medvirken fra
en person eller en institution uden for foretagendet, som har til opgave
på stedet at tilse, at de aktiver, der skal dække de tekniske reserver,
herunder præmiereserven, er i overensstemmelse med de givnebestemmelser. Det er bl. a. den opgave, som »Treuhänder«har iTyskland og tillidsmanden i Danmark.
3. Såfremt en medlemsstat tillader, at de tekniske reserver, herunder
præmiereserven, dækkes af fordringer på reassurandørerne, fastsætterden den tilladte procentsats. Den må i så fald, uanset stk. 2, ikke krævelokalisering af disse fordringer.
4. Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, på hvis område et
foretagendes vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, sørger for, atforetagendets status for så vidt angår dækning af de tekniske reserver,herunder præmiereserven, udviser aktiver, der svarer til de forpligtelser,som er indgået i alle de lande, hvor det udøver sin virksomhed.
Artikel 18
Hver medlemsstat pålægger hvert foretagende, hvis vedtægtsmæssige
hjemsted er beliggende på dens område, at råde over en i forhold til dets
samlede virksomhed tilstrækkelig solvensmargen.
Solvensmargenen udgøres af:
1. foretagendets formue fri for enhver påregnelig forpligtelse og med
fradrag af immaterielle værdier; denne formue omfatter navnlig:
— den indbetalte aktiekapital eller for gensidige forsikringsselskaber
den indbetalte garantikapital,
— halvdelen af den ikke-indbetalte aktiekapital eller garantikapital,
når den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital,
— lovmæssige og frie reserver, der ikke modsvarer forpligtelserne,
— overført overskud;
2. i det omfang den nationale lovgivning tilladet det: de bonusreserver,
der er opført på status, for så vidt de kan anvendes til dækning afeventuelle tab og ikke er udloddet til de enkelte forsikrede.
3. efter ansøgning og begrundelse fra foretagendet rettet til tilsyns-
myndigheden i den medlemsstat, på hvis område detsvedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, og med denne myndigheds
indforståelse:
a) et beløb, der svarer til 50 % af foretagendets fremtidige overskud;
størrelsen af det fremtidige overskud bestemmes ved at multi-plicere det skønnede årlige overskud med en faktor, der er udtryk
for kontrakternes gennemsnitlige restvarighed; denne faktor kan
ikke overstige 10; det skønnede årlige overskud sættes til detaritmetiske gennemsnit af det i løbet af de seneste fem år opnåedeoverskud inden for de i artikel 1 opregnede former for virk-somhed.
Beregningsgrundlaget for multiplikationsfaktoren for det skøn-
nede årlige overskud samt de elementer, der indgår i beregningen
af det opnåede overskud, fastsættes efter fælles aftale af
medlemsstaternes kompetente myndigheder i samarbejde medKommissionen. Indtil denne aftale er kommet i stand, fastlæggesdisse elementer i overensstemmelse med lovgivningen i denmedlemsstat, på hvis område foretagendet (hovedsæde, agentureller filial) udøver sin virksomhed.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 12
▼B
Efter at de kompetente myndigheder har defineret begrebet »det
opnåede overskud«, skal Kommissionen fremsætte forslag tilharmonisering af dette begreb inden for rammerne af et direktiv
om harmonisering af forsikringsforetagenders årsregnskaber og
om gennemførelse af den samordning, der er fastsat i artikel 1, stk.2, i direktiv 78/660/EØF (
1).
b) såfremt der ikke anvendes zillmering, eller såfremt der anvendes
zillmering, som ikke når op på de akkvisitionstillæg, som indgår i
præmien: forskellen mellem den præmiereserve, der ikke er
zillmeret eller delvis zillmeret, og en præmiereserve, der erzillmeret med en zillmeringssats, der er lig de akkvisitionstillæg,som indgår i præmien; dette beløb må dog ikke overstige 3,5 % afsummen af forskellen mellem livsforsikringskapitalerne og
præmiereserverne for alle de kontrakter, hvor zillmering er mulig;
men denne forskel nedsættes eventuelt med et beløb, som svarertil de ikke afskrevne akkvisitionsomkostninger, der er opført somet aktiv;
c) såfremt der gives godkendelse fra tilsynsmyndighederne i de
pågældende medlemsstater, hvor foretagendet udøver sin virk-
somhed: de skjulte reserver, der er opstået som følge af en for lavansættelse af aktiver og en for høj ansættelse af passiverne bortsetfra præmiereserverne, i det omfang sådanne skjulte reserver ikkehar karakter af et undtagelsestilfælde.
Artikel 19
Med forbehold af artikel 20 skal solvensmargenens minimum fastsættes
som anført nedenfor, alt efter hvilke forsikringsklasser der udøves:
a) For den forsikringsvirksomhed, som omhandles i artikel 1, nr. 1, litra
a) og b), bortset fra forsikringsvirksomhed knyttet til investerings-fonds, og den i artikel 1, nr. 3, omhandlede virksomhed skal detteminimum være summen af følgende to resultater:
— første resultat:
Det tal, der svarer til 4 % af præmiereserven, vedrørende direkte
forsikringsvirksomhed uden fradrag af afgivelse i genforsikring
og vedrørende overtagelser af genforsikring, skal multipliceresmed det forhold, der idet seneste regnskabsår bestod mellempræmiereservernes beløb, med fradrag af afgivelserne i genfor-sikring, og præmiereservernes bruttobeløb som nævnt ovenfor;dette forhold må under ingen omstændigheder være mindre end
85 %;
— andet resultat:
For de kontrakter, hvor risikosummen ikke er negativ, multi-
pliceres det tal, der udgør 0,3 % af risikosummen, somforetagendet har påtaget sig ansvaret for, med det forhold, der idet seneste regnskabsår bestod mellem størrelsen af risiko-
summen, for hvilken foretagendet forbliver ansvarligt efter
afgivelse og retrocession i genforsikring, og størrelsen afrisikosummen uden fradrag af afgivelse i genforsikring; detteforhold må under ingen omstændigheder være under 50 %;
For ophørende dødsfaldsforsikringer med en løbetid på højst tre år
udgør ovennævnte procentsats 0,1 %; for dødsfaldsforsikringer meden løbetid på over 3 år men ikke over 5 år udgør procentsatsen
0,15 %.
b) For accessoriske forsikringer, der omhandles i artikel 1, nr. 1, litra c),
skal solvensmargenen være lig resultatet af følgende beregning:
— de tilgodehavende præmier eller bidrag i direkte forsikringsfor-
retninger af enhver art i løbet af det seneste regnskabsår, inklusive
accessoriske, lægges sammen;
— hertil lægges beløbet for de præmier, der er overtaget i
genforsikring i løbet af det seneste regnskabsår;1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 13
(1) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11.
▼B
— herfra fradrages det samlede beløb for de iløbet af det seneste
regnskabsår annullerede præmier eller bidrag samt det samledebeløb for skatter og afgifter på de præmier og bidrag, der indgår i
den samlede indtægt.
Efter at have delt det således fremkomne beløb ito rater, af hvi lke
den første går op til 10 millioner regningsenheder, og den anden
omfatter det resterende beløb, beregnes brøkdele på henholdsvis 18 %og 16 % af disse rater og lægges sammen.
Den således beregnede sum multipliceres med det forhold, der i det
seneste regnskabsår bestod mellem størrelsen af foretagendetsforsikringsydelser efter afgivelse og retrocession i genforsikring, ogforsikringsydelsernes bruttobeløb; dette forhold må under ingen
omstændigheder være under 50 %.
For så vidt angår sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet
Lloyd's, sker beregningen af solvensmargenen på grundlag af
nettopræmierne; disse multipliceres med en fast procentsats, derfastsættes årligt af tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, hvor detvedtægtsmæssige hjemsted er beliggende. Denne faste procentsatsskal beregnes på grundlag af de seneste statistiske oplysninger, særligvedrørende de udbetalte provisioner. Disse oplysninger samt de
foretagne beregninger meddeles tilsynsmyndighederne i de lande, på
hvis område Lloyd's er etableret.
c) For de i artikel 1, nr. 1, litra d), omhandlede sygeforsikringer, som
indgås for en lang periode og er uopsigelige, og for den i artikel 1, nr.2, litra b), omhandlede kapitaliseringsvirksomhed skal solvensmar-genen være lig 4 % af præmiereserven, beregnet som angivet i denneartikel under litra a), første resultat.
d) For tontine-virksomhed, som omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a), skal
solvensmargenen være lig 1 % af sammenslutningernes formue.
e) For forsikringsvirksomhed, som omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a)
og b), og som er knyttet til investeringsfonds, samt for den i artikel 1,
nr. 2, litra c), d) og e), nævnte virksomhed, skal solvensmargenen
være lig med:
— 4 % af præmiereserven, beregnet som angivet i denne artikel
under litra a), første resultat, i det omfang foretagendet påtagersig en investeringsrisiko, og 1 % af den således beregnedereserve, i det omfang foretagendet ikke påtager sig nogeninvesteringsrisiko, og under forudsætning af, at kontraktensløbetid overstiger fem år, og det beløb, der skal dække de i
kontrakten fastsatte driftsomkostninger, fastsættes for en periode
på over fem år,
plus
— 0,3 % af risikosummen, beregnet som angivet i denne artikel
under litra a), andet resultat, første afsnit, i det omfang
foretagendet påtager sig en dødsrisiko.
Artikel 20
1. En tredjedel af solvensmargenens minimum, således som fastsat i
artikel 19, udgør garantifonden. Den består med forbehold af stk. 2 for
op til mindst 50 %'s vedkommende af de bestanddele, der er nævnt i
artikel 18, nr. 1 og 2.
2. a) Garantifonden skal dog være mindst 800 000 regningsenheder.
b) Hver medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at minimums-
garantifonden nedsættes til 600 000 regningsenheder for gensidigeselskaber og tontine-selskaber.
c) For tontine-selskaber, samt for de i artikel 3, stk. 2, andet led,
andet punktum, nævnte gensidige forsikringsselskaber, kan hver
medlemsstat, så snart disse falder ind under direktivets anvendel-
sesområde, tillade, at der oprettes en minimumsgarantifond på100 000 regningsenheder, som efterhånden bringes op på det i litrab) fastsatte beløb ved indbetalinger af på hinanden følgende raterpå 100 000 regningsenheder hver gang præmieindtægten stigermed 500 000 regningsenheder.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 14
▼B
d) Den i litra a), b) og c) omhandlede minimumsgarantifond skal
være sammensat af de bestanddele, der er nævnt iarti kel 18, nr. 1og 2.
3. Gensidige forsikringsselskaber, der ønsker at udvide deres
virksomhed i henhold til artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kungøre dette, såfremt de omgående efterkommer reglerne istk. 2, li tra a)og b), idenne arti kel.
Artikel 21
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de aktiver,
der ikke medgår til dækningen af de i artikel 17 omhandlede tekniskereserver.
2. Med forbehold af artikel 17, stk. 2, artikel 24, stk. 1 og 3, og artikel
26, stk. 1, sidste afsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænse den frirådighed over aktiver i fast ejendom og andet end fast ejendom, somindgår i de godkendte foretagenders formue.
3. Disse bestemmelser er ikke til hinder for foranstaltninger, som
medlemsstaterne er berettigede til at træffe i deres egenskab af ejere af
eller deltager ide pågældende foretagender, såfremt de overholder de iartikel 17, stk. 2, omhandlede bestemmelser i det land, hvor der udøvesvirksomhed, og de forsikredes interesser beskyttes.
Artikel 22
1. Medlemsstaterne kan ikke pålægge foretagender, at de skal afgive
en del af deres tegnede forsikringer vedrørende de i artikel 1omhandlede forsikringsformer til et eller flere organer, som er fastsataf de nationale bestemmelser.
2. Den Italienske Republik drager omsorg for, at kravet om, at
viksomheder, der er etableret i landet, skal afgive en del af deres tegnedeforsikringer til »Istituto nazionale di assicurazioni« bortfalder senest den20. november 1994.
Artikel 23
1. Hver medlemsstat pålægger de foretagender, der har deres
vedtægtsmæssige hjemsted på dens område, hvert år at aflægge
beretning over deres samlede virksomhed, deres situation og deressolvens.
2. Medlemsstaterne kræver, at de foretagender, der udøver virk-
somhed på deres område, regelmæssigt fremlægger det for udøvelsen af
tilsynet nødvendige materiale samt statistisk materiale. De kompetente
tilsynsmyndigheder tilsender hinanden det materiale og de oplysninger,der er fornødne til udøvelsen af tilsynet.
3. Hver medlemsstat træffer hensigtsmæssige foranstaltninger med
henblik på, at de myndigheder, som skal føre tilsyn med forsikrings-virksomhederne, råder over de nødvendige beføjelser og midler til atføre tilsyn med de på deres område etablerede forsikringsvirksomheders
aktiviteter, herunder aktiviteter, der udøves uden for dette område i
overensstemmelse med Rådets direktiver vedrørende disse aktiviteter,samt med henblik på disse bestemmelsers gennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl.a. give de kompetente tilsynsmyndig-
heder mulighed for:
— at skaffe sig indgående viden om virksomhedens situation og
samlede aktiviteter, navnlig
— ved indhentning af oplysninger eller rekvirering af dokumenta-
tion vedrørende forsikringsaktiviteten
— eller ved kontrol på stedet iden pågældende vi rksomheds
forretningslokaler1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 15
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
— at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
virksomheden for at sikre, at virksomhedens aktiviteter er ioverensstemmelse med de love og administrative bestemmelser,
som virksomheden skal overholde i de forskellige medlemsstater, og
især i overensstemmelse med driftsplanen for så vidt denne erforpligtende, såvel som for at undgå eller fjerne uregelmæssigheder,der vil kunne bringe forsikringstagernes interesser i fare
— at sikre gennemførelsen af de af tilsynsmyndighederne krævede
foranstaltninger, om nødvendigt gennem tvangsforanstaltninger og i
givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at tilsynsmyndighederne skal
have mulighed for at indhente alle oplysninger vedrørende forsikrings-
aftaler, som formidlerne er i besiddelse af.
Artikel 24
1. Såfremt et foretagende ikke efterkommer de i artikel 17 fastsatte
bestemmelser, kan tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, på hvisområde virksomheden udøves, forbyde den fri rådighed over de aktiver,
der befinder sig i denne medlemsstat, efter at have underrettet
tilsynsmyndighederne i den medlemsstat, hvor det vedtægtmæssigehjemsted er beliggende.
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i et
foretagende, hvis solvensmargen ikke længere udgør det i artikel 19
foreskrevne minimum, kræver tilsynsmyndigheden i den medlemsstat,hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, en genoprettelses-plan, der skal forelægges den til godkendelse.
3. Såfremt solvensmargenen ikke længere svarer til den i artikel 20
fastsatte garantifond, eller såfremt den ikke længere er sammensat ioverensstemmelse med ovennævnte artikel, kræver tilsynsmyndighedeni den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende,en kortfristet finansieringsplan, der skal forelægges den til godkendelseaf det pågældende foretagende.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den fri rådighed over
foretagendets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlems-stater, på hvis område dette foretagende ligeledes er godkendt, herom,og disse træffer på dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de istk. 1 og 3 omhandlede ti lfælde kan de kompetente
tilsynsmyndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger tilbeskyttelse af de forsikredes interesser.
5. Tilsynsmyndighederne i de medlemsstater, på hvis område det
pågældende foretagende ligeledes er godkendt, samarbejder om gennem-førelsen af de istk. 1—4 nævnte foranstaltni nger.
Afdeling C
Tilbagekaldelseafentilladelse
Artikel 26
1. Den tilladelse, der er givet af den kompetente myndighed i den
medlemsstat, på hvis område det vedtægtsmæssige hjemsted er
beliggende, kan tilbagekaldes af denne myndighed, når foretagendet:
a) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne;
b) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i genoprettelsesplanen eller finansie-ringsplanen, som omhandlet i artikel 24;
c) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af
nationale bestemmelser.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 16
▼B
▼M1
▼B
▼B
I tilfælde af tilbagekaldelse af tilladelsen underrretter tilsynsmyndig-
heden iden medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssi ge hjemsted erbeliggende, tilsynsmyndighederne i de øvrige medlemsstater, der har
godkendt foretagendet, herom; disse skal ligeledes foranstalte tilbage-
kaldelse af deres tilladelse. Førstnævnte tilsynsmyndighed træffersammen med disse sidstnævnte tilsynsmyndigheder alle egnede foran-staltninger til beskyttelse af de forsikredes interesser og begrænsernavnlig den fri rådighed over foretagendets aktiver, såfremt en sådan
begrænsning ikke allerede er pålagt i medfør af artikel 24, stk. 1, og stk.
3, andet afsnit.
2. Den tilladelse, der er givet agenturer eller filialer af foretagender,
der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i en anden medlemsstat, kan
tilbagekaldes, når agenturet eller filialen:
a) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne;
b) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler dem i medfør af
bestemmelserne i det land, hvor de udøver deres virksomhed navnlig
for så vidt angår oprettelsen af de i artikel 17 omhandlede reserver.
Tilsynsmyndighederne i det land, i hvilket virksomheden udøves,
rådfører sig med tilsynsmyndigheden på foretagendets vedtægtsmæssige
hjemsted, før de foranstalter tilbagekaldelse af tilladelsen. Såfremt deskønner det påkrævet at afbryde disse agenturers eller filialersvirksomhed inden afslutningen af denne rådførelse, underretter deomgående denne myndighed herom.
3. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse eller om
afbrydelse af virksomheden skal klart begrundes og meddeles detpågældende foretagende.
Hver medlemsstat fastsætter adgang til domstolsprøvelse af en sådan
beslutning.
AFSNIT III A
REGLERFORAGENTURERELLERFILIALER,DERERETABLERET
INDEN FOR FÆLLESSKABET, OG SOM HØRER UNDER FORETAG-
ENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEMSTED UDEN FOR
FÆLLESSKABET
Artikel 27
1. Hver medlemsstat gør adgangen til den i artikel 1 omhandlede
form for virksomhed på dens område betinget af en administrativtilladelse for alle foretagender med vedtægtsmæssigt hjemsted uden forFællesskabet.
2. Medlemsstaten kan give denne tilladelse, såfremt foretagendet
mindst opfylder følgende betingelser:
a) er beføjet til at udøve den i artikel 1 omhandlede virksomhed i
medfør af den nationale lovgivning, som det er undergivet;
b) opretter et agentur eller en filial på denne medlemsstats område;
c) forpligter sig til på agenturets eller filialens hjemsted at føre særskilt
regnskab for den virksomhed, der udøves der, samt opbevare alleforretningsdokumenter sammesteds;
d) udpeger en generalagent, som skal godkendes af den kompetente
myndighed;
e) i den medlemsstat, hvor virksomheden udøves, råder over aktiver af
en størrelse, der mindst er lig med halvdelen af det i artikel 20, stk. 2,litra a), foreskrevne minimum for garantifonden og deponerer enfjerdedel af dette minimum som sikkerhed;
f) forpligter sig til at være i besiddelse af en solvensmargen i
overensstemmelse med artikel 29;
g) fremlægger en driftsplan i henhold til artikel 11, stk. 1 og 2.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 17
▼M1
▼B
▼B
Artikel 28
Medlemsstaterne pålægger foretagenderne at oprette de iarti kel 17
omhandlede tilstrækkelige reserver, der svarer til de på deres områdeindgåede forpligtelser. De sørger for, at agenturet eller filialen dækkerdisse reserver ved hjælp af ækvivalente og, i det omfang medlemsstatenkræver det, kongruente aktiver.
Medlemsstaternes lovgivning finder anvendelse ved beregningen af
disse reserver, ved fastsættelsen af de måder, hvorpå midlerne kananbringes, ved vurderingen af aktiverne, og i givet fald ved bestem-melsen af, i hvilket omfang det kan tillades, at aktiverne dækker disse
reserver.
Den pågældende medlemsstat kræver, at de aktiver, der dækker disse
reserver, er lokaliseret på dens område. Dog finder artikel 17, stk. 3,
anvendelse.
Artikel 29
1. Hver medlemsstat pålægger de agenturer eller filialer, der er
oprettet på dens område, at råde over en solvensmargen, der ersammensat som beskrevet i artikel 18. Margenens minimum beregnes ioverensstemmelse med artikel 19. Ved denne beregning tages kun de afagenturet eller filialen foretagne forretninger i betragtning.
2. En tredjedel af solvensmargenens minimum udgør garantifonden.
Denne garantifond kan dog ikke være mindre end halvdelen af det i
artikel 20, stk. 2, litra a), fastsatte minimum. Initialdepotet, som er stillet
i overensstemmelse med artikel 27, stk. 2, litra e), er medregnet heri.
Garantifonden og denne fonds minimum sammensættes i overens-
stemmelse med artikel 20.
3. De aktiver, der dækker solvensmargenens minimum, skal op til et
beløb på størrelse med garantifonden være lokaliseret i den medlemsstat,hvor virksomheden udøves, og for så vidt angår det resterende beløb,
inden for Fællesskabet.
Artikel 30
1. Foretagender, der har anmodet om eller opnået tilladelse fra flere
medlemsstater, kan anmode om følgende fordele, som kun kan ydes
samlet:
a) den iarti kel 29 omhandlede solvensmargen beregnes på grundlag af
den samlede virksomhed, som de udøver inden for Fællesskabet; i så
fald tages kun den virksomhed, som udøves af samtlige agenturereller filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, i betragtning veddenne beregning;
d) den i artikel 27, stk. 2, litra e), omhandlede sikkerhed skal kun stilles
ién af di sse stater;
c) de aktiver, der dækker garantifonden, kan lokaliseres i hvilken som
helst af de medlemsstater, hvor de udøver deres virksomhed.
Anmodning om opnåelse af de i stk. 1 nævnte fordele fremsendes til de
kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater. I anmod-ningen opgives den myndighed, der fremtidig skal føre tilsyn med de iFællesskabet etablerede filialers eller agenturers solvens for så vidt
angår deres samlede virksomhed. Foretagendets valg af myndighed skal
begrundes. Sikkerhedsstillelsen skal deponeres i den pågældendemedlemsstat.
3. De istk. 1 nævnte fordele må kun ydes, såfremt de kompetente
myndigheder i alle de medlemsstater, som anmodningen er fremsendt til,samtykker. De får virkning fra det tidspunkt, på hvilket den valgtetilsynsmyndighed over for de øvrige tilsynsmyndigheder har erklæret sigrede til at varetage tilsynet med de i Fællesskabet établerede filialerseller agenturers solvens for så vidt angår deres samlede virksomhed.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 18
▼B
Den valgte tilsynsmyndighed modtager fra de øvrige medlemsstater de
oplysninger, der er nødvendige for at føre tilsyn med den samledesolvens for agenturer og filialer, der er etableret på deres område.
4. Tilladelsen til at anvende de i medfør af denne artikel ydede
fordele tilbagekaldes af samtlige berørte medlemsstater samtidig påforanledning af en eller flere af de berørte medlemsstater.
Artikel 31
1. a) Med forbehold af litra b) kan de i dette afsnit III omhandlede
agenturer og filialer ikke på en medlemsstats område samtidigdrive virksomhed som omhandlet i bilaget til det førstesamordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring og virksomhed
omfattet af dette direktiv.
b) Med forbehold af litra c) kan medlemsstaterne fastsætte, at de i
dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som vedmeddelelsen af dette direktiv samtidig udøver de to former forvirksomhed på en medlemsstats område, kan fortsætte deres
virksomhed dér på betingelse af, at der i overensstemmelse med
artikel 14 oprettes særskilt forvaltning for hver af disse former forvirksomhed.
c) Enhver medlemsstat, som i medfør af artikel 13, stk. 6, litra a)
eller b), har krævet af de foretagender, der er etableret på dens
område, at de ophører med samtidig at udøve de former forvirksomhed, som de udøvede ved meddelelsen af dette direktiv,skal kræve, at denne afgørelse ligeledes finder anvendelse på de idette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som er etableret
på dens område, og som dér udøver begge former for virksomhed
samtidig.
d) Medlemsstaterne kan fastsætte, at de idette afsni t III omhandlede
agenturer og filialer, hvis hovedsæde samtidigt udøver beggeformer for virksomhed, og som ved meddelelsen af dette direktiv
på en medlemsstats område udelukkende udøver de af dette
direktiv omfattede former for virksomhed, kan fortsætte deresvirksomhed dér. Når foretagendet ønsker at udøve de i førstesamordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring omhandledeformer for virksomhed på dette område, kan det kun udøve de i
dette direktiv omhandlede former for virksomhed gennem et
datterselskab.
2. Artikel 23 og 24 finder tilsvarende anvendelse på de i dette afsnit
III omhandlede agenturer og filialer.
Ved anvendelsen af artikel 24 ligestilles den tilsynsmyndighed, der
gennemfører efterprøvningen af disse agenturers eller filialers samledesolvens, med myndigheden i den medlemsstat, hvor det vedtægstmæs-
sige hjemsted er beliggende.
3. Såfremt den i artikel 30, stk. 2, nævnte myndighed tilbagekalder
tilladelsen, underretter den tilsynsmyndighederne i de øvrige medlems-stater, hvor foretagendet udøver sin virsomhed, herom, og disse træfferhensigtsmæssige foranstaltninger. Såfremt beslutningen om tilbagekal-delse begrundes med utilstrækkelig solvensmargen, beregnet ioverensstemmelse med artikel 30, stk. 1, litra a), tilbagekalder
tilsynsmyndighederne i de øvrige berørte medlemsstater ligeledes deres
tilladelse.
Artikel 32
Fællesskabet kan ide aftaler, det ioverensstemmelse med traktaten
indgår med et eller flere tredjelande, vedtage anvendelse af bestem-melser, der afviger fra de i dette afsnit III fastsatte, for på betingelse afgensidighed at garantere en tilstrækkelig beskyttelse af de forsikrede imedlemsstaterne.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 19
▼M1
AFSNIT III B
REGLER FOR DATTERVIRKSOMHEDER AF EN MODERVIRK-
SOMHED, DER HENHØRER UNDER ET TREDJELANDS
LOVGIVNING,OGFORENSÅDANMODERVIRKSOMHEDSERHVER-
VELSEAFKAPITALINTERESSER
Artikel 32a
Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter Kommissionen
om
a) enhver meddelelse af tilladelse til et direkte eller indirekte datter-
selskab, hvis moderselskab eller moderselskaber henhører under et
tredjelands ret. Kommissionen giver det i artikel 32b, stk. 6,omhandlede udvalg underretning herom
b) et sådant moderselskabs erhvervelse af kapitalinteresser i et
forsikringsselsskab i Fællesskabet, som bevirker, at dette bliver
dets datterselskab. Kommissionen giver det i artikel 32b, stk. 6,
omhandlede udvalg underretning herom.
Når der er meddelt tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab
under et eller flere moderselskaber, som hører under et tredjelands ret,skal koncernens opbygning angives i den anmeldelse, de kompetentemyndigheder indgiver til Kommissionen.
Artikel 32b
1. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om alle generelle
vanskeligheder, som deres forsikringsselskaber har mødt i forbindelsemed etablering eller udøvelse af forsikringsvirksomhed i et tredjeland.
2. Kommissionen udarbejder, første gang senest seks måneder inden
den dato, der nævnes i artikel 30, stk. 2, i direktiv 90/619/EØF (
1)og
derefter med jævne mellemrum, en rapport, hvoriden ud fra de istk. 3
og 4 omhandlede kriterier gennemgår behandlingen af EF-forsikringssel-
skaber i tredjelande med hensyn til disses adgang til etablering ogudøvelse af forsikringsvirksomhed samt erhvervelse af kapitalinteresser iforsikringsselskaber i tredjelande. Kommissionen forelægger Rådet disserappporter, om nødvendigt ledsaget af passende forslag.
3. Hvis Kommissionen enten på grundag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at et
tredjeland ikke indrømmer EF-forsikringsselskaber en faktisk adgang til
markedet svarende til den, Fællesskabet indrømmer forsikringsselskaberfra dette tredjeland, kan Kommissionen forelægge Rådet forslag til etpassende forhandlingsmandat med henblik på at opnå tilsvarendekonkurrencevilkår for EF-forsikringsselskaber. Rådet træffer afgørelse
med kvalificeret flertal.
4. Hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at EF-
forsikringsselskaber i et tredjeland ikke bliver behandlet på lige fod medde indenlandske forsikringsselskaber og derfor ikke får sammekonkurrencevilkår som disse, og at betingelserne for faktisk adgang tilmarkedet ikke er opfyldt, kan den indlede forhandlinger med henblik på
at rette op på situationen.
Under de i første afsnit nævnte omstændigheder kan det også på et
hvilket som helst tidspunkt, samtidig med at der indledes forhandlinger,
efter proceduren iarti kel 32b, stk. 6, bestemmes, at medlemsstaterneskompetente myndigheder skal indskrænke eller suspendere deresafgørelse
— om ansøgninger om tilladelse, som er indgivet på tidspunktet for
afgørelsen eller senere, og
— om hvorvidt moderselskaber, som hører under det pågældende
tredjelands ret, direkte eller indirekte kan erhverve kapitalinteresser.
Varigheden af disse foranstaltninger må ikke overstige tre måneder.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 20
(1) EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 50.
▼M1
Inden udløbet af denne frist på tre måneder kan Rådet på baggrund af
forhandlingsresultaterne med kvalificeret flertal på forslag af Kommis-sionen beslutte, af de trufne foranstaltninger skal opretholdes.
En sådan indskrænkning eller suspension kan ikke finde anvendelse, når
forsikringsselskaber eller datterselskaber, som behørigt er meddelttilladelse i Fællesskabet, opretter datterselskaber, eller når sådanne
selskaber eller datterselskaber erhverver kapitalinteresser i et forsik-
ringsselskab i Fællesskabet.
5. Hvis Kommissionen konstaterer et af de i stk. 3 og 4 nævnte
forhold, skal medlemsstaterne efter anmodning fra Kommissionen
underrette den om:
a) enhver ansøgning om meddelelse af tilladelse til et direkte eller
indirekte datterselskab, hvis moderselskab eller moderselskaber
henhører under det pågældende tredjelands ret
b) enhver plan om et sådant selskabs erhvervelse af kapitalinteresser i et
EF-forsikringsselskab, som bevirker, at dette bliver et datterselskabaf førstnævnte selskab.
Disse oplysninger vil ikke længere blive meddelt, når der indgås en
aftale med det tredjeland, der er nævnt istk. 3 eller 4, når de istk. 4,andet og tredje afsnit, nævnte foranstaltninger ikke længere gælder.
6. Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for
medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som
formand.
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om
dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte underhensyntagen til de pågældende spørgsmåls hastende karakter. Detudtaler sig med det flertal, som er fastsat i Traktatens artikel 148, stk. 2,for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag afKommissionen. Under afstemningen i udvalget tildeles de stemmer, der
afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er
fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i
overensstemmelse med udvalgets udtalelse.
Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets
udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelæggerKommissionen straks Rådet et forslag om de foranstaltninger, der skal
træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet efter udløbet af en frist, som fastsættes i hver enkelt retsakt,
der skal vedtages af Rådet ihenhold ti l dette stykke, men som under
ingen omstændigheder kan være på over tre måneder regnet fra
forslagets forelæggelse for Rådet, ikke truffet nogen afgørelse, vedtagesde foreslåede foranstaltninger af Kommissionen, medmindre Rådet medsimpelt flertal har udtalt sig mod de nævnte foranstaltninger.
7. Foranstaltninger, der træffes i medfør af denne artikel, skal være i
overensstemmelse med Fællesskabets forpligtelser i henhold til interna-tionale — såvel bilaterale som multilaterale — aftaler om adgang til atoptage og udøve forsikringsvirksomhed.
AFSNIT IV
OVERGANGSBESTEMMELSEROGANDREBESTEMMELSER
Artikel 33
1. Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit II omhandlede foretag-
ender, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelse afdette direktiv træder i kraft, på deres område udøver virksomhed, somomfatter en eller flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser, enfrist på fem år fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkommeartiklerne 18, 19 og 20.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 21
▼B
▼B
2. Desuden kan medlemsstaterne:
a) indrømme de i stk. 1 omhandlede foretagender, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har tilvejebragt solvensmargenen fuldtud, en yderligere frist på højst to år, på betingelse af, at disseforetagender ioverensstemmelse med arti kel 24 har forelagttilsynsmyndighederne de foranstaltninger, som de har til hensigt attræffe for at tilvejebringe denne margen, til godkendelse;
b) med undtagelse af de iarti kel 3, nr. 2, andet led, andet punktum,
omhandlede gensidige forsikringsselskaber, fritage de i stk. 1 i denne
artikel omhandlede foretagender, hvis solvensmargener, som skal
oprettes i henhold til artikel 19, ved udløbet af den femårige fristuden fradrag for genforsikring ikke når op på den i artikel 20, stk. 2,litra a) og b), nævnte minimumsgarantifond, for forpligtelsen til atoprette fonden før udgangen af det regnskabsår, ihvi lket ovennævnte
beløb når op på dette minimum.
Den længste frist, der således indrømmes disse foretagender for
oprettelsen af minimumsgarantifonden, kan under ingen omstændig-
heder overstige ti år fra meddelelsen af dette direktiv.
3. Foretagender, der ønsker at udvide deres virksomhed i henhold til
artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette, såfremt deomgående efterkommer reglerne i dette direktiv.
4. Foretagender, der har en anden form end de iarti kel 8 anførte, kan
endnu i tre år efter meddelelsen af dette direktiv fortsætte udøvelsen afderes nuværende virksomhed under den juridiske form, de havde vedmeddelelsen af dette direktiv. Foretagender, der er oprettet i Det
forenede Kongerige »by Royal Charter« eller »by private Act« eller »by
special public Act«, kan fortsætte deres virksomhed i deres nuværendeform uden tidsbegrænsning.
De pågældende medlemsstater opstiller en liste over disse foretagender
og meddeler den til de øvrige medlemsstater og til Kommissionen.
5. Foretagender, der ioverensstemmelse med deres formål dri ver
livsforsikringsvirksomhed og virker som sparekasse, kan fortsætte disseformer for virksomhed bortset fra sparekassevirksomhed, som skalophøre inden tre år efter meddelelsen af dette direktiv. Som en
undtagelse herfra kan »Caisse générale d'épargne et de retratite
(CGER)«/ »Algemene Spaar- en Lijfrentekas (ASLK)« i Belgien,selskaber, der er »registered under the Friendly Societies Acts« i Detforende Kongerige, samt »Banca nazionale delle communicazioni« iItalien fortsætte den form for virksomhed, som de udøvede på
tidspunktet for dette direktivs meddelelse.
6. Foretagender, der samtidig udøver begge virksomhedsformer på de
betingelser, der er fastsat i artikel 13, har en frist på fem år frameddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 14.
7. Efter anmodning fra de foretagender, der opfylder forpligtelserne i
artiklerne 17—20, ophæver medlemsstaterne de restriktive foranstalt-ninger såsom pantehæftelser, deponering eller sikkerhedsstillelse, der ergennemført imedfør af deres nugældende bestemmelser.
Artikel 34
Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit III omhandlede agenturer eller
filialer, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv træder i kraft, udøver virksomhed, som omfatter en ellerflere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser, og som ikke udvider
deres virksomhed i henhold til artikel 10, stk. 2, en frist på højst fem år
fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 29.
Artikel 35
Når et datterselskab oprettes i henhold til artikel 13, stk. 5, kan
minimumsgarantifonden med op til halvdelen udgøres af en uigen-
kaldelig finansiel garanti, som moderselskabet yder på følgende vilkår:
a) mindst 95 % af datterselskabets aktiekapital skal tilhøre modersel-
skabet,1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 22
▼B
b) den ikke-indbetalte del af aktiekapitalen må ikke anvendes til at
udgøre den halvdel af minimumsgarantifonden, som ikke dækkes afden uigenkaldelige finansielle garanti, og
c) moderselskabet skal opfylde de økonomiske betingelser i såvel første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring som i dettedirektiv, hvorved midler svarende til den ydede garantis størrelse
ikke må medregnes i moderselskabets frie formue.
Der kan nydes godt af denne ordning i en periode på syv år fra dens
tilståelse. Datterselskabet skal i løbet af denne periode og senest fra dettredje år gradvis erstatte moderselskabets garanti med fri formue.Datterselskabet forelægger en plan herom for den kompetente tilsyns-
myndighed med henblik på dennes samtykke, samtidig med at det søger
om godkendelse.
Artikel 36
I en periode, der udløber ved iværksættelsen af en aftale, som i
overensstemmelse med artikel 32 er indgået med et tredjeland, og senestved udløbet af en frist på fire år efter meddelelsen af dette direktiv, kan
hver medlemsstat til fordel for dette lands foretagender, der er etableret
på dets område, opretholde den ordning, som fandt anvendelse på demden 1. januar 1979, hvad angår kongruens og lokalisering af de tekniskereserver, herunder præmiereserven, på betingelse af, at de øvrigemedlemsstater og Kommissionen underrettes herom, og at de grænserfor lempelser, der gælder i medfør af artikel 17, stk. 2, til fordel for de af
medlemsstaternes foretagender, som er etableret på dens område, ikke
overskrides.
Artikel 37
1. Såfremt en medlemsstat af sine statsborgere kræver bevis for
hæderlighed og bevis for, at de ikke tidligere har været erklæret konkurs,eller blot et af disse to beviser, skal denne stat som tilstrækkeligt bevis
for statsborgere fra de øvrige medlemsstater godkende fremlæggelse af
en udskrift af strafferegistret, eller i mangel heraf, et tilsvarendedokument, udstedt af en kompetent retlig eller administrativ myndighediden medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, og hvorafdet fremgår, at disse krav er opfyldt.
2. Såfremt det istk. 1 omhandlede dokument i kke udstedes iden
medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, kan det erstattesaf en erklæring under ed — eller i stater, hvor en sådan edsaflæggelseikke finder sted, af en højtidelig erklæring — der afgives af denpågældende for en kompetent retslig eller administrativ myndighed, ellerigi vet fald for en notar iden medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland, og som afgiver en attestation til bekræftelse af denne
edsaflæggelse eller højtidelige erklæring. Erklæringen om, at der ikkeforeligger eller har foreligget konkurs, kan ligeledes afgives for enkompetent erhvervsorganisation i samme land.
3. De ihenhold ti l stk. 1 og 2 udstedte dokumenter må ved deres
forelæggelse ikke være ældre end 3 måneder.
4. Medlemsstaterne udpeger inden for en frist på atten måneder fra
meddelelsen af dette direktiv de myndigheder og organer, der erkompetente med hensyn til udstedelse af de i stk. 1 og 2 omhandlededokumenter, og underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommis-
sionen herom.
Ligeledes underretter hver medlemsstat inden for samme frist de øvrige
medlemsstater og Kommissionen om de myndigheder og organer, forhvilke de i denne artikel nævnte dokumenter skal forelægges til støttefor ansøgningen om tilladelse til på denne medlemsstats område at måtteudøve de i artikel 1 nævnte former for virksomhed.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 23
▼B
AFSNIT V
AFSLUTTENDEBESTEMMELSER
Artikel 38
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder arbejder
snævert sammen med henblik på at lette tilsynet med direkte forsikring
inden for Fællesskabet og at undersøge de vanskeligheder, der måtteopstå ved gennemførelsen af dette direktiv.
Artikel 39
1. Inden seks år efter meddelelsen af dette direktiv forelægger
Kommissionen Rådet en beretning omhandlende den indflydelse, som dei dette direktiv fastsatte finansielle krav har haft på situationen påforsikringsmarkedet i medlemsstaterne. Om fornødent forelæggerKommissionen Rådet mellemliggende beretninger inden udgangen af
den i artikel 33, stk. 1, fastsatte overgangsperiode.
2. Efter en periode på ti år fra meddelelsen af dette direktiv
forelægger Kommissionen Rådet en beretning om aktiviteterne i de totyper foretagender, der falder ind under dette direktivs anvendelses-område, dvs. foretagender, som samtidigt udøver de former forvirksomhed, der er omhandlet i første samordningsdirektiv vedrørende
skadesforsikring, og de former for virksomhed, der er omhandlet i dette
direktiv, samt foretagender, som kun udøver de former for virksomhed,der er omhandlet i dette direktiv.
3. Rådet foretager på forslag fra Kommissionen hvert andet år en
gennemgang og i givet fald en revision af de beløb, der i dette direktiv eranført i regningsenheder, idet det tager hensyn til udviklingen i den
økonomiske og monetære situation inden for Fællesskabet. Kommis-
sionen forelægger Rådet sit første forslag herom samtidig med et forslagom skadesforsikring i henhold til artikel 3 i direktiv 76/580/EØF (
1)o g
senest fire år efter nærværende direktivs meddelelse.
Artikel 40
Medlemsstaterne ændrer deres bestemmelser ioverensstemmelse med
dette direktiv inden en frist på atten måneder fra dets meddelelse ogunderretter omgående Kommissionen herom. De således ændredebestemmelser gennemføres med forbehold af artikel 33—36 inden en
frist på tredive måneder efter denne meddelelse.
Artikel 41
Efter meddelelsen af dette direktiv tilsender medlemsstaterne Kommis-
sionen teksten til de vigtigste administrativt eller ved lov fastsatte
bestemmelser, som de udsteder på det af dette direktiv omfattedeområde.
Artikel 42
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 24
(1) EFT nr. L 189 af 13. 7. 1976, s. 13.
▼B
BILAG
Inddelingefter klasse
I. Forsikringsformer omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a), b) og c), undtagen de
ipunkt II og III omhandlede
II. Forsikring som kommer til udbetaling ved ægteskab; forsikring, som
kommer til udbetaling ved fødsel
III. Forsikring, der er tilknyttet investeringsfonds, og som er omhandlet i artikel
1, nr. 1, litra a) og b)
IV. »Permanent health insurance« omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra d)
V. Tontine-virksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a)
VI. Kapitaliseringsvirksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra b)
VII. Forvaltning af kollektive pensionsmidler omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra c)
og d)
VIII. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra e)
IX. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 3.1979L0267 — DA — 20.11.1990 — 003.001 — 25