1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 5. marts 1979
om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse
af direkte livsforsikringsvirksomhed
(79/267/EØF)
(EFT L 63 af 13.3.1979, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 L 330 50 29.11.1990
►M2Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 L 360 1 9.12.1992
►M3Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/26/EF af 29. juni 1995 L 168 7 18.7.1995
►M4Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/12/EF af 5. marts 2002 L 77 11 20.3.2002
Ændret ved:
►A1Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
►A2Tiltrædelsesakt for Spanien og Portugal L 302 23 15.11.1985
►A3Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.1995
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980,s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
▼B
RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 5. marts 1979
om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestem-
melser om adgang til og udøvelse af direkte
livsforsikringsvirksomhed
(79/267/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 49 og 57,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale
Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:For at lette adgangen til og udøvelsen af disse former for livsforsik-
ringsvirksomhed er det vigtigt at fjerne visse forskelle i de nationaletilsynslovgivninger; for at nå dette mål, samtidig med at der garanteresforsikringstagerne og de begunstigede i alle medlemsstaterne entilstrækkelig beskyttelse, bør navnlig sådanne bestemmelser samordnes,som vedrører de finansielle garantier, der kræves af livsforsikringsfore-
tagender;
det er nødvendigt at foretage en inddeling efter forsikringsklasse
navnlig for at bestemme, hvilke former for virksomhed der er genstand
for en obligatorisktilladelse;
visse gensidige forsikringsselskaber bør udelukkes fra dette direktivs
anvendelsesområde, da de på grund af deres juridiske status opfylder
særlige sikkerhedsbetingelser og frembyder særlige finansielle garan-
tier; desuden bør visse organer, hvis virksomhed kun omfatter enmeget begrænset sektor, og som er begrænset af vedtægtmæssigebestemmelser, udelukkes;
medlemsstaterne har forskellige bestemmelser og sædvaner for
samtidig udøvelse af livsforsikring og skadesforsikring; det bør ikkemere tillades foretagender, som nedsætter sig, at udøve sådan samtidigvirksomhed; for så vidt angår bestående foretagender, som allerede
udøver en sådan samtidig forsikringsvirksomhed, bør man give
medlemsstaterne mulighed for at tillade videreførelse af en sådanpraksis på betingelse af, at der etableres en særskilt forvaltning forhver af de pågældende forsikringsformer, for at de livsforsikredes ogde skadesforsikredes respektive interesser kan varetages, og for at definansielle mindsteforpligtelser, der påhviler en af disse former for
virksomhed, ikke afholdes af den anden form for virksomhed; når et
af disse foretagender ønsker at etablere sig i en medlemsstat for der atudøve livsforsikring, skal det med henblik herpå oprette et dattersel-skab, som midlertidigt vil kunne drage fordel af visse lempeligevilkår; for så vidt angår disse bestående foretagender, som udøver
samtidig virksomhed, bør medlemsstaterne ligeledes have mulighed
for at kræve, at disse foretagender, der er etableret på deres område,ophører med denne samtidige virksomhed; i øvrigt bør specialiseredeforetagender underkastes et særligt tilsyn, såfremt et skadesforsikrings-foretagende henhører under samme økonomiske gruppe som etlivsforsikringsforetagende;
i hver medlemsstat er livsforsikringsvirksomhed betinget af en admini-
strativ tilladelse og undergivet tilsyn; men betingelserne for meddelelseog tilbagekaldelse af en sådan tilladelse bør fastsættes nærmere; det er1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 2
(1) EFT nr. C 35 af 28. 3. 1974, s. 9.
(2) EFT nr. C 140 af 13. 11. 1974, s. 44.
(3) EFT nr. C 109 af 19. 9. 1974, s. 1.
▼B
nødvendigt at indføre adgang til domstolsprøvelse af beslutninger om
afslag eller tilbagekaldelse;
for så vidt angår de tekniske reserver, herunder præmiereserven, kan
man vedtage de samme regler, som gælder inden for skadesforsikring:lokalisering i det land, hvor virksomheden udøves, anvendelse af de idette land gældende regler med hensyn til beregningsmetoder, fastsæt-
telse af anbringelsesmåder og værdiansættelse af aktiverne; selv om det
forekommer hensigtsmæssigt at samordne disse forskellige forhold,forkommer det dog ikke absolut nødvendigt, at dette sker inden forrammerne af dette direktiv, og gennemførelsen heraf kan derforudsættes til et senere tidspunkt;
det er nødvendigt, at forsikringsforetagenderne ud over de tekniske
reserver, herunder præmiereserven, som skal være tilstrækkelig til atopfylde indgåede forpligtelser, råder over en supplerende reserve, en
såkaldt solvensmargen, i form af frie midler og, efter aftale med
tilsynsmyndigheden, af andre implicitte formuebestandele, for at kunneimødegå de med virksomhedsudøvelsen forbundne risici; for i denneforbindelse at sikre at de påbudte forpligtelser fastsættes på grundlagaf objektive kriterier, der giver foretagender af samme størrelse ensar-tede konkurrencevilkår, bør det bestemmes, at denne margen skal stå i
forhold til foretagendets samlede forpligtelser samt til risikoens art og
størrelse inden for de forskellige former for udøvelse af forsikringsvirk-somhed, som falder ind under dette direktivs anvendelsesområde;denne margen bør være forskellig, alt efter om det drejer sig om inve-steringsrisiko, dødelighedsrisiko, eller udelukkende om driftsrisiko;
følgelig skal denne margen fastsættes på grundlag snart af præmiere-
serven og den risikosum, som foretagendet har påtaget sig ansvaretfor, snart af indbetalte præmier eller kontingenter, snart udelukkendepå grundlag af reserverne eller endelig på grundlag af tontinernesformue;
det er nødvendigt at kræve en garantifond, hvis størrelse og sammen-
sætning skal kunne sikre, at foretagenderne allerede ved deres stiftelseråder over tilstrækkelige midler, og at solvensmargenen i intet tilfældeunder udøvelse af virksomheden falder under et sikkerhedsminimum;
denne garantifond skal helt eller delvis bestå af eksplicitte formuebe-
standdele;
det er nødvendigt at fastsætte foranstaltninger for det tilfælde, at fore-
tagendets finansielle situation skulle udvikle sig således, at det bliver
vanskeligt for det at opfylde sine forpligtelser;
de samordnede regler for udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed i
Fællesskabet skal principielt finde anvendelse på alle foretagender, der
optræder på markedet, således også på agenturer for og filialer af fore-tagender, hvis vedtægtsmæssige hjemsted ligger uden for Fællesskabet;der bør dog fastsættes sælige regler for tilsyn med sådanne agenturerog filialer, da de foretagender, hvorunder de hører, har deres formueanbragt uden for Fællesskabet;
gensidige aftaler med et eller flere tredjelande bør kunne indgås for at
åbne mulighed for en lempelse af disse særlige betingelser uden dog atfravige det princip, at disse foretagenders agenturer og filialer ikke må
behandles gunstigere end Fællesskabets foretagender;
visse overgangsbestemmelser er påkrævet for at gøre det muligt
navnlig for bestående små og mellemstore foretagender, at tilpasse sig
de forskrifter, der skal udstedes af medlemsstaterne i medfør af dette
direktiv med forbehold af artikel 53 i traktaten;
artikel 52 i traktaten finder umiddelbart anvendelse efter overgangspe-
riodens udløb, og følgelig er der fra dette tidspunkt ikke længere grund
til at vedtage direktiver om ophævelse af begrænsninger i etablerings-friheden; bestemmelserne vedrørende bevis for hæderlighed og for, atder aldrig har foreligget konkurs, indeholdt i Rådets direktiv 73/240/EØF af 24. juli 1973 om ophævelse af begrænsninger i etableringsfri-heden inden for direkte forsikring bortset fra livsforsikring(
1)e r1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 3
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 20.
▼B
imidlertid ikke egentlige begrænsninger, og desuden finder de ligeledes
anvendelse på livsforsikring; følgelig bør disse bestemmelser indføjes idette samordningsdirektiv;
det er vigtigt at sikre en ensartet anvendelse af de samordnede regler
og med henblikherpå at etablere et snævert samarbejde mellemKommissionen og medlemsstaterne på dette område —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Dette direktiv vedrører adgang til selvstændig direkte forsikringsvirk-
somhed udøvet gennem foretagender, der er etableret i en
medlemsstat, eller som ønsker at etablere sig i en medlemsstat, og
udøvelse af de nedenfor anførte former for virksomhed.
1. Følgende former for forsikring, såfremt den er baseret på kontrakt:
a) livsforsikring, dvs. navnlig livsbetinget kapitalforsikring, ophø-
rende eller livsvarig livsforsikring, livsforsikring med udbetalingi levende live, livsforsikring med tilbagebetaling af præmier,forsikring, der kommer til udbetaling ved ægteskab, forsikring,
der kommer til udbetaling ved fødsel;
b) renteforsikring;
c) livsforsikringsforetagendernes accessoriske forsikringer, dvs.
navnlig forsikring mod legemsbeskadigelse herunder erhvervs-
udygtighed, forsikring mod dødsfald som følge afulykkestilfælde, forsikring mod invaliditet som følge af ulykkes-tilfælde eller sygdom, såfremt disse forskellige forsikringertegnes i tilknytning til livsforsikring;
d) den forsikringsform, der praktiseres i Irland og Det forenede
Kongerige under betegnelsen »permanent health insurance«(sygeforsikring, som indgås for en lang periode og er uopsigelig).
2. Følgende former for virksomhed, såfremt de er baseret på en
kontrakt, og er undergivet tilsyn fra de administrative myndigheder,der er kompetente til at udøve tilsyn med privatforsikring►
M2 ◄:
a) tontine-virksomhed, der indebærer oprettelse af medlemssam-
menslutninger med henblikpå fælles k apitalisering af bidrageneog udbetaling af den herved opståede formue enten til de overle-
vende eller til de afdødes arvinger eller begunstigede;
b) kapitaliseringsvirksomhed baseret på aktuar-beregninger og som
omfatter forpligtelser af en nærmere fastsat varighed og beløbs-størrelse, mod erlæggelse af et éngangsbeløb eller forud fastsatte
regelmæssige indbetalinger;
c) virksomhed, der omfatter forvaltning af kollektive pensions-
midler, dvs. virksomhed, der for det pågældende foretagendebestår i at anbringe midlerne, og især de aktiver, der dækker
reserverne i de organer, som betaler ydelserne ved dødsfald, i
levende live eller ved bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen;
d) virksomhed som omhandlet i litra c), når der hertil er knyttet en
forsikringsgaranti med sigte på enten bevarelse af kapitalen ellersikring af en minimumsrente;
e) virksomhed, som udøves af den slags forsikringsselskaber, der er
omhandlet i den franske »code des assurances«, bog IV, afsnit 4,kapitel 1.
3. Virksomhed, der er afhængig af levetiden, og som er nærmere
bestemt eller fastsat i lovgivningen om socialforsikring, såfremt ensådan virksomhed udøves eller forvaltes af forsikringsforetagenderfor disses egen risiko, i overensstemmelse med en medlemsstatslovgivning.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 4
▼B
Artikel 2
Dette direktiv vedrører ikke:1. de forsikringsklasser, der er fastlagt i bilaget til Rådets første
direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de admini-strativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelseaf direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring(
1), i det
følgende benævnt det første samordningsdirektiv vedrørende skade-
sforsikring; foranstående berører dog ikke anvendelsen af artikel 1,nr. 1, litra c), i nærværende direktiv;
2. virksomhed, der udøves af forsorgs- og understøttelsesorganer, som
tildeler ydelser, der varierer efter de disponible midler, og som på
forhånd fastsætter medlemsbidraget til et bestemt beløb;
3. virksomhed, der udøves af andre organer end de i artikel 1 nævnte
foretagender, og som har til formål at tildele lønmodtagere og selv-stændige erhvervsdrivende, der er sammensluttet enten inden for etforetagende eller en gruppe af foretagender eller inden for en faglig
eller tværfaglig sektor, ydelser ved dødsfald, i levende live eller ved
bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen, uanset om de forplig-telser, der følger af nævnte virksomhed, til enhver tid dækkes fuldtud af præmiereserven;
4. forsikring, der omfattes af en lovbestemt social sikringsordning, idet
dog artikel 1, nr. 3, finder anvendelse.
Artikel 3
Dette direktiv vedrører ikke:1. organer, som udelukkende sikrer ydelser ved dødsfald, dersom stør-
relsen af disse ydelser ikke overstiger de gennemsnitlige
begravelsesomkostninger, eller såfremt disse ydelser tager form af
naturalydelser;
2. gensidige forsikringsselskaber, såfremt:
— vedtægterne giver mulighed for enten opkrævning af ekstrabi-
drag eller nedsættelse af ydelserne eller indkaldelse af bidrag
fra andre personer, der har påtaget sig en forpligtelse hertil, og
— den årlige præmieindtægt, der opkræves i forbindelse med virk-
somhed, som omfattes af dette direktiv, ikke overstiger
5 000000 EUR i tre på hinanden følgende år. Hvis dette beløboverskrides i tre på hinanden følgende år, gælder dette direktivfra det fjerde år.
Denne artikel hindrer dog ikke gensidige forsikringsselskaber i at
ansøge om eller bevare godkendelse i henhold til dette direktiv.
Artikel 4
Dette direktiv vedrører ikke »Versorgungsverband deutscher Wirt-
schaftsorganisationen« i Tyskland og »Caisse d'épargne de l'Etat« iLuxembourg, med mindre disses vedtægtsmæssige kompetence ændres.
Dette direktiv vedrører ikke pensionsforsikringsselskaber som
omhandlet i den finske lov om ansattes pension (TEL) eller anden finsk
lovgivning på området, forudsat at:
a) pensionsforsikringsselskaber, der allerede efter finsk lov skal have
adskilt bogholderi og forvaltning for deres pensionsvirksomhed, fra
tiltrædelsestidspunktet opretter separate juridiske enheder til atudøve disse aktiviteter;
b) de finske myndigheder uden forskelsbehandling tillader statsborgere
og selskaber fra medlemsstaterne i henhold til finsk lovgivning at1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 5
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3.▼M4
▼B
▼A3
▼A3
udøve de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed, som er
forbundet med denne undtagelse, ved at kunne:
— eje eller deltage i et eksisterende forsikringsselskab eller -
koncern;
— oprette eller deltage i nye forsikringsselskaber eller -koncerner,
herunder pensionsforsikringsselskaber;
c) inden for tre måneder efter tiltrædelsen forelægger de finske
myndigheder Kommissionen en rapport til godkendelse, hvori derredegøres for hvilke foranstaltninger, der er truffet for at udskille
TEL-virksomhed fra normal forsikringsvirksomhed, som udøves af
finske forsikringsselskaber, for at efterkomme alle betingelserne idet tredje livsforsikringsdirektiv.
Artikel 5
I dette direktiv forstås ved:
a) regningsenhed: den europæiske regningsenhed (ERE) som defineret
i artikel 10 i finansforordningen af 21. december 1977 vedrørendeDe europæiske Fællesskabers almindelige budget(
1); hver gang der
i dette direktiv henvises til regningsenheden, er den tilsvarendeværdi i national valuta, som skal anvendes fra den 31. december
hvert år, lig med værdien på den sidste dag i den forudgående
oktober måned, på hvilken ERE's modværdier i alle Fællesskabetsvalutaer foreligger;
b) kongruens: dækning af forpligtelser, der kan kræves opfyldt i en
bestemt valuta, ved aktiver, der lyder på, eller som kan realiseres i
denne samme valuta;
c) aktivernes lokalisering: tilstedeværelse i en medlemsstat af aktiver i
fast ejendom eller andet end fast ejendom uden at der stilles kravom, at aktiver i andet end fast ejendom deponeres, eller om, ataktiver i fast ejendom undergives sådanne rådighedsbegrænsende
foranstaltninger som tinglysning; aktiver, der består i fordringer,
anses som lokaliseret i den medlemsstat, hvor de kan indfries;
d) risikosummen: det beløb, der skal udbetales ved dødsfald, minus
præmiereserven for hovedrisikoen.
AFSNIT II
REGLER FOR FORETAGENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEM-
STED INDEN FOR FÆLLESSKABET
Afdeling A
Betingelser for adgang til forsikringsvirksomhed
Artikel 6
Adgang til udøvelse af den i dette direktiv omhandlede virksomhed er
betinget af en forudgående administrativ tilladelse.
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets myndig-
heder af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats område
b) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit omhandlede
tilladelse udvider deres virksomhed til en hel forsikringsklasse ellertil andre forsikringsklasser.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 6
(1) EFT nr. L 356 af 31. 12. 1977, s. 1.▼B
▼M2
▼M2
Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet ret
til at udøve virksomhed i henhold til reglerne om fri etableringsret ellerreglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse som defineret
i bilaget. Den omfatter hele den pågældende klasse, medmindre ansø-geren kun ønsker at dække en del af de risici, der hører under denneklasse.
De kompetente myndigheder kan begrænse den tilladelse, der ansøges
om for en af disse klasser, til de former for virksomhed, der er anført iden i artikel 9 nævnte driftsplan.
En medlemsstat kan give tilladelse for flere forsikringsklasser, såfremt
den nationale lovgivning tillader, at disse forsikringsklasser udøves
samtidigt.
Artikel 8
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om tilla-
delse:
a) antager en af følgende former:
— for Kongeriget Belgien: »société anonyme«/»naamloze vennoot-
schap«, »société en commandite par actions«/»commanditaire
vennootschap op aandelen«, »association d'assurance mutuelle«/
»onderlinge verzekeringsvereniging«, »société coopérative«/»coöperatieve vennootschap«
— for Kongeriget Danmark: »aktieselskaber«, »gensidige
selskaber«, »pensionskasser omfattet af lov om forsikringsvirk-
somhed (tværgående pensionskasser)«
— for Forbundsrepublikken Tyskland: »Aktiengesellschaft«, »Versi-
cherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »öffentlich-rechtlichesWettbewerbsversicherungsunternehmen«
— for Den Franske Republik: »société anonyme«, »société d'assu-
rance mutuelle«, »institution de prévoyance régie par le code de
la sécurité sociale«, »institution de prévoyance régie par le coderural«, »mutuelles regies par le code de la mutualité«
— for Irland: »incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited«, »societies registered under the Indu-
strial and Provident Societies Acts«, »societies registered under
the Friendly Societies Acts«
— for Den Italienske Republik: »società per azioni«, »società
cooperativa«, »mutua di assicurazione«
— for Storhertugdømmet Luxembourg: »société anonyme«, »société
en commandite par actions«, »association d'assurancesmutuelles«, »société coopérative«
— for Kongeriget Nederlandene: »naamloze vennootschap«, »onde-
rlinge waarborgmaatschappij«
— for Det Forenede Kongerige: »incorporated companies limited
by shares or by guarantee or unlimited«, »societies registeredunder the Industrial and Provident Societies Acts«, »societiesregistered or incorporated under the Friendly Societies Acts«,»the association of underwriters known as Lloyd's«
— for Den Hellenske Republik: ανώνυµη εταιρία
— for Kongeriget Spanien: »sociedad anónima«, »sociedad mutua«,
»sociedad cooperativa«
— for Den Portugisiske Republik: »sociedade anónima«, »mútua de
seguros«
— for Republikken Østrig: »Aktiengesellschaft«, »Versicherungsve-
rein auf Gegenseitigkeit«
— for Republikken Finland: »keskinäinen vakuutusyhtiö«/»ömsesi-
digt försäkringsbolag«, »vakuutusosakeyhtiö«/»försäkringsaktie-bolag«, »vakuutusyhdistys«/»försäkringsförening«1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 7
▼A3
▼A3
— for Kongeriget Sverige: »försäkringsaktiebolag«, »ömsesidiga
försäkringsbolag«, »understödsföreningar«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk selskab,
når dette bliver indført.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i en
offentligretlig form, når disse virksomheders formål er udøvelse af
forsikringsvirksomhed på samme vilkår som dem, der gælder for
privatretlige selskaber
b) begrænser deres formål til de former for virksomhed, der er fastsat i
dette direktiv, og dermed direkte forbundne forretninger medudelukkelse af enhver anden erhvervsmæssig virksomhed
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9
d) råder over den i artikel 20, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til hæder-
lighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring.
Foreligger der snævre forbindelser mellem et forsikringsselskab og
andre fysiske eller juridiske personer, meddeler de kompetente myndig-
heder kun deres tilladelse, hvis disse forbindelser ikke hæmmer dem ivaretagelsen af deres tilsynsopgaver.
De kompetente myndigheder afslår ligeledes at meddele tilladelse, hvis
de hæmmes i varetagelsen af deres tilsynsopgaver på grund af loveeller administrative bestemmelser i et tredjeland, der gælder for en eller
flere fysiske eller juridiske personer, som virksomheden har snævre
forbindelser med, eller på grund af problemer i forbindelse med anven-delsen heraf.
De kompetente myndigheder kræver, at forsikringsselskaberne
meddeler dem de oplysninger, de har behov for, for at myndighedernetil enhver tid kan sikre sig, at de i dette stykke omhandlede betingelserstadig er opfyldt.
1a. Medlemsstaterne kræver, at forsikringsselskaber har hovedkontor
og vedtægtsmæssigt hjemsted i samme medlemsstat.
2. Et selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virksom-
heden til andre forsikringsklasser eller til udvidelse af en tilladelse,der kun omfatter en del af de risici, der er omfattet af en forsikrings-klasse, skal fremlægge en driftsplan, der er i overensstemmelse medartikel 9.
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 19 fastsatte
solvensmargen og er i besiddelse af den i artikel 20, stk. 1 og 2,
omhandlede garantifond.
3. Medlemsstaterne må ikke fastsætte bestemmelser om, at der
kræves forudgående godkendelser eller løbende anmeldelse af dealmindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer, afdet tekniske grundlag for beregningen af bl.a. tariffer og forsikrings-mæssige hensættelser og af formularer og andre trykte dokumenter,
som et forsikringsselskab agter at anvende over for forsikringstagerne.
Uanset stk. 1 kan hjemlandet med det ene formål at kontrollere, at nati-
onale bestemmelser vedrørende de aktuarmæssige principperoverholdes, kræve løbende anmeldelse af det tekniske grundlag for be-regningen af tariffer og forsikringsmæssige hensættelser, uden at dettedog må gøres til en forhåndsbetingelse for, at et selskab kan udøve sinvirksomhed.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 8
▼M2
▼M3
▼M2
▼M2
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne opretholder
eller indfører love eller administrative bestemmelser, der foreskrivergodkendelse af vedtægterne og fremlæggelse af alt materiale, der er
nødvendigt for den normale gennemførelse af tilsynet.
Senest fem år efter gennemførelsen af direktivet 92/96/EØF(
1) fore-
lægger Kommissionen Rådet en rapport om anvendelsen af dette
stykke.
4. Ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger om
tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økonomiske
behov.
Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), og stk. 2, nævnte driftsplan skal inde-
holde oplysninger eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de forpligtelser, som selskabet har til hensigt at påtage sig
b) grundprincipperne for genforsikring
c) sammensætningen af minimumsgarantifonden
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af admini-
strationen og distributionsnettet samt de dertil bestemte finansiellemidlerendvidere for de første tre regnskabsår:
e) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter hidrørende fra direkte forsikringsvirksomhedog fra overtagelse af genforsikring samt afgivelse i genforsikring
f) den sandsynlige økonomiske stilling
g) de anslåede finansielle midler til dækning af forpligtelser og
solvensmargen.
Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en anden
medlemsstats område, meddeler den kompetente myndighed i hjem-
landet dette.
2. Medlemsstaterne kræver, at det forsikringsselskab, som ønsker at
etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver følgende oplysninger
sammen med den i stk. 1 nævnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl.a. angives arten af den påtænkte virksomhed
og filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller
hvortil der kan sendes dokumenter, idet den pågældende adresse erden samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til den gene-ralbefuldmægtigede sendes
d) navn på filialens generalbefuldmægtigede, som skal have tilstrække-
lige beføjelser til at forpligte selskabet over for tredjemand samt til
at repræsentere det over for filialmedlemsstatens myndigheder og
domstole. Med hensyn til Lloyd's må dette, i tilfælde af eventuelletvister i filialmedlemsstaten, der hidrører fra indgående forpligtelser,ikke medføre større vanskeligheder for de sikrede, end hvis tvisternevedrørte selskaber af sædvanlig type. Med henblik herpå skal dengeneralbefuldmægtiges kompetence især omfatte beføjelse til i
denne egenskab at give møde i retten som sagsøgt med beføjelse
til at forpligte de pågældende forsikringsgivere i Lloyd's.
3. Medmindre den komptente myndighed i hjemlandet henset til de
påtænkte etablering har grund til at nære mistillid til den administrative
strukturs egnethed, forsikringsselskabets finansielle situation eller deansvarlige lederes og den generalbefuldmægtigedes hæderlighed ogkvalifikationer eller erhvervserfaring, videresender den senest tremåneder efter modtagelsen af alle de i stk. 2 nævnte oplysninger disse1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 9
(1) EFT nr. L 360 af 9. 12. 1992, s. 1.
▼M2
til den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten og underretter det
berørte forsikringsselskab herom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsikrings-
selskabet råder over minimumssolvensmargenen, beregnet ioverensstemmelse med artikel 19 og 20.
Nægter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de i
stk. 2 nævnte oplysninger til den kompetente myndighed i filialmed-lemsstaten, skal dette afslag begrundes over for det berørte selskabinden tre måneder efter modtagelsen af samtlige omhandlede oplys-ninger. Et sådant afslag eller manglende svar kan gøres til genstandfor domstolsprøvelse i hjemlandet.
4. Inden forsikringsselskabets filial påbegynder sin virksomhed, har
den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten en frist på to månederfra modtagelsen af de i stk. 3 nævnte oplysninger til i givet fald atmeddele hjemlandets kompetente myndighed de vilkår, som begrundet
i almene hensyn til skal gælde for udøvelse af denne virksomhed i fili-
almedlemsstaten.
5. Så snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente
myndighed i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender nogen
meddelelse, så snart den i stk. 4 nævnte frist er udløbet, kan filialen
etableres, og den kan påbegynde sin virksomhed.
6. I tilfælde af ændring af et forhold, der er givet meddelelse om
efter stk. 2, litra b), c) eller d), skal forsikringsselskabet skriftligtmeddele de kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmedlems-
staten den pågældende ændring, mindst en måned før ændringen
foretages, således at den kompetente myndighed i hjemlandet og i fili-almedlemsstaten kan handle i henhold til henholdsvis stk. 3 og stk. 4.
Artikel 12
Enhver beslutning om afslag skal klart begrundes og meddeles det
pågældende foretagende.
Hver medlemsstat indfører adgang til domstolsprøvelse af enhver
beslutning om afslag.
Samme adgang til domstolsprøvelse indføres for det tilfælde, at de
kompetente myndigheder endnu ikke har afgivet svar på ansøgningenom tilladelse inden udløbet af en frist på seks måneder fra modtagel-sesdatoen.
Artikel 13
1. Med forbehold af stk. 3 og stk. 7 kan intet selskab få tilladelse i
henhold til både nærværende direktiv og direktiv 73/239/EØF.
2. Dog kan medlemsstaterne fastsætte:
— at selskaber, der har fået tilladelse i henhold til nærværende
direktiv, ligeledes kan få en tilladelse i overensstemmelse medartikel 6 i direktiv 73/239/EØF for de risici, der er nævnt i nr. 1og 2 i bilaget til samme direktiv
— at selskaber, der har fået tilladelse i henhold til artikel 6 i direktiv
73/239/EØF, udelukkende for de risici, der er nævnt i nr. 1 og 2 ibilaget til samme direktiv, kan få en tilladelse i henhold til nærvæ-rende direktiv.
3. De i stk. 2 omhandlede selskaber og selskaber, som ved medde-
lelsen af dette direktiv udøver de i dette direktiv og i direktiv 73/239/EØF omhandlede to former for virksomhed samtidig, kan fortsættehermed på betingelse af, at der i overensstemmelse med artikel 14oprettes særskilt forvaltning for hver af disse former for virksomhed,jf. dog stk. 6.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 10
▼B
▼M2
▼M2
4. Medlemsstaterne kan fastsætte, at de i stk. 2 omhandlede
selskaber skal følge de regnskabsregler, der gælder for selskaber medtilladelse i medfør af dette direktiv, for så vidt angår deres virksomhed
som helhed. Indtil der er sket en samordning på området, kan medlems-
staterne endvidere fastsætte, at for så vidt angår reglerne for likvidationskal den virksomhed, der vedrører risici, der er omhandlet i nr. 1 og 2 ibilaget til direktiv 73/239/EØF, og som udøves af de i stk. 2 nævnteselskaber, ligeledes være underlagt de regler, der gælder for livsforsik-
ringsvirksomhed.
5. Når et selskab, der udøver de i bilaget til direktiv 73/239/EØF
nævnte former for virksomhed, har økonomisk, handelsmæssig elleradministrativ tilknytning til et selskab, der udøver de i nærværendedirektiv omhandlede former for virksomhed, skal de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, på hvis område de nævnte selskaber
har deres hjemsted, påse, at de pågældende selskabers regnskaber ikke
fordrejes ved aftaler, der indgås mellem dem, eller ved nogen andenordning, der kan influere på fordelingen af udgifter og indtægter.
6. En medlemsstat kan kræve af selskaber, hvis hjemsted befinder
sig på dens område, at de inden for en af medlemsstaten fastsat frist
ophører med samtidig udøvelse af disse former for virksomhed, som
de udøvede ved meddelelsen af dette direktiv.
7. Bestemmelserne i denne artikel skal tages op til fornyet behand-
ling på grundlag af en rapport fra Kommissionen til Rådet i lyset afden fremtidige harmonisering af likvidationsreglerne og under alleomstændigheder senest den 31. december 1999.
Artikel 14
1. Den i artikel 13, stk. 3, nævnte særskilte forvaltning skal gennem-
føres således, at der sker en adskillelse af den virksomhed, der dækkesaf dette direktiv, og den virksomhed, der dækkes af det første samo-
rdningsdirektiv vedrørende skadesforsikring for at
— der ikke sker tilsidesættelse af de livs- og skadesforsikredes respek-
tive interesser, og navnlig for at overskuddet hidrørende fralivsforsikring kommer de livsforsikrede til gode, på samme måde
som hvis foretagendet kun udøvede livsforsikringsvirksomhed;
— de finansielle minimumsforpligtelser, navnlig den solvensmargen,
der påhviler en af virksomhedsformerne i henhold enten til dettedirektiv eller til det første samordningsdirektiv vedrørende skade-sforsikring, ikke bæres af den anden form for virksomhed.
Når de finansielle minimumsforpligtelser er opfyldt på de i første
afsnit, andet led, fastsatte betingelser, og forudsat at den kompetente
myndighed underrettes herom, kan foretagendet dog anvende de ekspli-
citte, endnu disponible bestanddele af solvensmargenen til den ene elleranden form for virksomhed.
Tilsynsmyndighederne skal ved gennemgang af de to virksomhedsfor-
mers resultater påse, at bestemmelserne i dette stykke overholdes.
2. a) Regnskabet skal føres således, at det fremgår, hvorledes resultatet
for hver af de to former for virksomhed, livsforsikring og skade-sforsikring, er opnået. Med henblik herpå opdeles samtligeindtægter (bl.a. præmier, indbetalinger fra reassurandører, finan-sielt udbytte) og udgifter (bl.a. forsikringsydelser, hensættelsertil tekniske reserver, reassurancepræmier, driftsudgifter til forsik-
ringsvirksomheden) på forskellige konti alt efter deres oprindelse.
Poster, der er fælles for de to virksomhedsformer, opføres efteren fordelingsnøgle, der skal godkendes af den kompetentetilsynsmyndighed.
b) Foretagenderne skal på grundlag af regnskabet udarbejde et
dokument, hvoraf det klart fremgår, hvilke bestanddele hver afsolvensmargenerne består af i overensstemmelse med artikel 18i dette direktiv og med artikel 16, stk. 1, i det første samo-rdningsdirektiv vedrørende skadesforsikring.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 11
▼B
▼B
3. Såfremt solvensmargenen for den ene af virksomhedsformerne
ikke er tilstrækkelig, skal tilsynsmyndighederne over for denne virk-somhedsform træffe de foranstaltninger, som er fastlagt i det for
denne gældende direktiv, uanset hvilke resultater der er opnået af den
anden virksomhedsform. Som en undtagelse fra stk. 1, første afsnit,andet led, kan disse foranstaltninger gå ud på at tillade overførsel fraden ene virksomhedsform til den anden.
Afdeling B
Betingelser for udøvelse af forsikringsvirksomhed
Artikel 15
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab, her-
under tilsyn med den virksomhed, det udøver gennem filialer og som
led i præstation af tjenesteydelser, henhører udelukkende under hjem-landets kompetence. Hvis de kompetente myndigheder i denmedlemsstat, hvor forpligtelsen består, har en begrundet formodningom, at et forsikringsselskabs virksomhed vil kunne skade selskabets
finansielle soliditet, underretter de de kompetente myndigheder i forsik-
ringsselskabets hjemland herom. Hjemlandets kompetente myndighederkontrollerer, at selskabet overholder de i dette direktiv fastsatte forsig-tighedsprincipper.
2. Det finansielle tilsyn dækker forsikringsselskabets samlede virk-
somhed og omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens og
oprettelsen af forsikringsmæssige hensættelser, herunder livsforsik-ringshensættelser, og med de aktiver, der medgår til dækning heraf ioverensstemmelse med de regler eller den praksis, der gælder i hjem-landet, i henhold til bestemmelser, der er vedtaget påfællesskabsniveau.
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der i alle forsik-
ringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ ogregnskabsmæssig praksis og fyldestgørende interne kontrolprocedurer.
Artikel 16
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse i en medlemsstat,
udøver sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat, skal
filialmedlemsstaten sørge for, at hjemlandets kompetente myndighederefter forudgående meddelelse herom til filialmedlemsstatens kompe-tente myndigheder, selv eller ved personer, de bemyndiger hertil, påstedet kan kontrollere de oplysninger, der er nødvendige for det finan-
sielle tilsyn med selskabet. Filialmedlemsstatens kompetente
myndigheder kan deltage i denne kontrol.
Artikel 17
1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at afsætte
tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser, herunder livsforsik-ringshensættelser, i forhold til dets samlede virksomhed.
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter
følgende principper:
A. i) livsforsikringshensættelserne beregnes efter en tilstrækkelig
forsigtig prospektiv aktuarmæssig metode under hensyn til alle
fremtidige forpligtelser i henhold til de betingelser, der er
fastsat for hver enkelt løbende forsikringsaftale, herundernavnlig:
— alle garanterede ydelser, herunder garanterede tilbagekøb-
sværdier
— den bonustildeling, som de sikrede kollektivt eller indivi-
duelt har ret til, uanset hvordan de pågældende former forbonus benævnes
— alle optioner, som den sikrede har ret til i henhold til forsik-
ringsaftalen1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 12
▼M2
▼M2
— selskabets udgifter, herunder provisioner
under hensyntagen til fremtidige præmieindtægter
ii) en retrospektiv metode kan anvendes, hvis det kan godtgøres, at
de forsikringsmæssige hensættelser, som bliver resultatet afdenne beregningsmetode, ikke bliver lavere end de hensættelser,som fremkommer ved en tilstrækkelig forsigtig prospektiv
metode, eller hvis anvendelsen af den prospektive metode ikke
er mulig for den pågældende forsikringstype
iii) en forsigtig beregning er ikke ensbetydende med en beregning,
der foretages på grundlag af de mest sandsynlige hypoteser, idetder i rimeligt omfang skal tages højde for negative afvigelser ide forskellige faktorer
iv) den metode, der anvendes ved beregningen af de forsikrings-
mæssige hensættelser, skal være forsigtig ikke blot i sig selv,men også når man betragter den metode, der anvendes vedværdiansættelsen af de aktiver, som medgår til dækning af
hensættelserne
v) de forsikringsmæssige hensættelser skal beregnes særskilt for
hver forsikringsaftale. Approksimative eller gennemsnitsbase-
rede beregninger er dog tilladt, når der er grund til at formode,at resultatet vil blive tilnærmelsesvis det samme som ved indi-viduelle beregninger. Princippet om individuel beregning erikke til hinder for, at der foretages supplerende hensættelser til
dækning af generelle risici, der ikke er individualiserede
vi) når en forsikringsaftales tilbagekøbsværdi er garanteret, skal der
for en sådan aftale foretages livsforsikringshensættelser, hvis
størrelse til enhver tid mindst svarer til denne garanterede tilba-
gekøbsværdi på samme tidspunkt.
B. Den rentesats, der lægges til grund, skal vælges med forsigtighed.
Den fastsættes i henhold til de bestemmelser, som den kompetente
myndighed i hjemlandet har fastsat, under anvendelse af følgende
principper:
a) for alle aftaler fastsætter den kompetente myndighed i selskabets
hjemland en eller flere maksimumsrentesatser specielt efterfølgende regler:
i) Når aftalerne indeholder en rentegaranti, fastsætter den
kompetente myndighed i selskabets hjemland en fællesmaksimumsrentesats. Denne sats kan variere efter, hvilkenvaluta forsikringsaftalen er fastsat i, forudsat at den ikkeoverstiger 60 % af rentesatsen for statsobligationslån i denvaluta, forsikringsaftalen er fastsat i. Hvis der er tale om en
aftale i ecu, fastsættes denne grænse i forhold til de lån,
udtrykt i ecu, EF-institutionerne har optaget.
Hvis medlemsstaten i medfør af andet punktum i ovennævnte
afsnit beslutter at fastsætte en maksimumsrentesats foraftaler, der er fastsat i en bestemt medlemsstats valuta,rådfører den sig forinden med den kompetente myndighed iden medlemsstat, hvis valuta aftalen er fastsat i
ii) når selskabets aktiver ikke er værdiansat til deres anskaffel-
sesværdi, kan en medlemsstat fastsætte, at der kan beregnesen eller flere maksimumsrentesatser under hensyntagen til
afkastet af de tilsvarende aktiver, der indgår i forsikringssel-
skabets beholdning med fradrag af en forsigtighedsmargenog, specielt for aftaler med løbende præmiebetaling, desudenunder hensyntagen til det forventede afkast af de fremtidigeaktiver. Forsigtighedsmargenen og den eller de maksimums-
rentesatser, der anvendes på det forventede afkast af de
fremtidige aktiver, fastsættes af den kompetente myndighed ihjemlandet
b) fastlæggelse af en maksimumsrentesats betyder ikke, at selskabet
skal anvende en så høj rentesats
c) hjemlandet kan beslutte, at litra a) ikke skal anvendes på
følgende aftaletyper:
— aftaler tilknyttet investeringsfonde1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 13
▼M2
— aftaler med engangspræmie med en løbetid på indtil otte år
— aftaler uden ret til bonus og livrenteaftaler uden tilbagekøb-
sværdi.
I de tilfælde, der er omtalt i de sidste to led i første afsnit, kan
der, når der vælges en forsigtig rentesats, tages hensyn til den
valuta, som forsikringsaftalen er fastsat i, og til de tilsvarendeaktiver, der indgår i beholdningen, samt til det forventede afkastaf de fremtidige aktiver, når selskabets aktiver værdiansættes tilderes markedsværdi.
Den rentesats, der lægges til grund, må under ingen omstændig-
heder være højere end afkastet af aktiverne, beregnet i henholdtil hjemlandets regnskabsregler efter fradrag af et passende beløb
d) medlemsstaten kræver, at selskabet foretager en regnskabs-
mæssig hensættelse med det formål at sikre de rentemæssige
forpligtelser, det har indgået over for de forsikrede, dersom det
nuværende eller forventede afkast af selskabets aktiver ikke ertilstrækkeligt til at opfylde disse forpligtelser
e) de maksimumsrentesatser, som fastsættes i henhold til litra a),
meddeles Kommissionen samt de kompetente myndigheder i demedlemsstater, der anmoder om det.
C. De statistiske beregningselementer samt omkostningselementerne
skal vælges med forsigtighed under hensyntagen til, i hvilken statforpligtelsen består, hvilken forsikringstype der er tale om, samt tilde administrative omkostninger og forudsatte provisioner.
D. Hvad angår forsikringsaftaler med ret til bonus, kan der i den
metode, der lægges til grund for beregning af de forsikringsmæssige
hensættelser, implicit eller eksplicit og i overensstemmelse med de
øvrige antagelser om den fremtidige udvikling og den nuværendemetode for beregning af bonus, tages hensyn til fremtidig bonus-beløb af enhver art.
E. Hensættelser til dækning af fremtidige omkostninger kan være
implicitte ved f.eks. kun at tage højde for de fremtidig nettopræ-mier, dvs. uden administrationstillæg. De samlede hensættelser,
implicitte eller eksplicitte, må dog ikke være lavere end det beløb,
som en forsigtig beregning ville resultere i.
F. Metoden for beregning af de forsikringsmæssige hensættelser må
ikke forandres fra år til år som følge af vilkårlige ændringer i
metoden eller beregningsgrundlaget og skal være udformet således,at bonusbeløbene frigives på rimelig vis under forsikringsaftalensløbetid.
2. Forsikringsselskaber skal fremlægge for offentligheden, på hvilket
beregningsgrundlag og efter hvilke metoder de forsikringsmæssigehensættelser, herunder hensættelser til bonus, beregnes.
3. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets forsik-
ringsmæssige hensættelser vedrørende den samlede virksomhed er
dækket af kongruente aktiver i overensstemmelser med artikel 24 idirektiv 92/96/EØF. For så vidt angår virksomhed, der udøves i Fælles-skabet, skal disse aktiver befinde sig dér. Medlemsstaterne kræver ikkeaf forsikringsselskaberne, at deres aktiver skal befinde sig i en bestemtmedlemsstat. Hjemlandet kan dog lempe reglerne for aktivernes lokali-
sering.
4. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssige hensættelser
dækkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætter det den tilladteprocentdel. Det kan i så fald ikke stille krav om, hvor disse tilgodeha-
vender skal befinde sig.
Artikel 18
1. Hver medlemsstat pålægger hvert forsikringsselskab, hvis
vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende på dens område, til enhvertid at råde over en i forhold til dets samlede virksomhed tilstrækkeligfaktisk solvensmargen, der mindst svarer til kravene i dette direktiv.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 14
▼M4
▼M4
2. Den faktiske solvensmargen består af forsikringsselskabets
formue fri for enhver påregnelig forpligtelse og med fradrag af imma-terielle værdier, herunder:
a) den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringsselskaber,
den faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti, forudsat at
disse konti opfylder alle følgende kriterier:
i) vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til medlem-
merne kun kan foretages, hvis den faktiske solvensmargen ikkeherved falder under det krævede niveau, eller efter selskabets
opløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld er afviklet
ii) vedtægterne fastsætter, for så vidt angår de i nr. i) omhandlede
betalinger, når disse sker af andre årsager end individuelle
medlemsophør, at de kompetente myndigheder underrettes
herom mindst en måned i forvejen, og at de inden for dennefrist kan forbyde betalingen
iii) de relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres, efter
at de kompetente myndigheder har erklæret, at de ikke harnogen indvending mod ændringen, jf. dog kriterierne i nr. i) ogii)
b) lovmæssige og frie reserver, der ikke modsvarer forpligtelser
c) det udbytte eller tab efter fradrag af dividende, der skal betales
d) i det omfang national lovgivning tillader det: de bonusreserver, der
er opført på balancen, for så vidt de kan anvendes til dækning afeventuelle tab og ikke er afsat til udlodning til forsikringstagere.
Den faktiske solvensmargen reduceres med forsikringsselskabets
direkte besiddelse af egne aktier.
3. Den faktiske solvensmargen kan også bestå af følgende:
a) Kumulative præferenceaktier og ansvarlig indskudskapital op til
50 % af det mindste af beløbene for den faktiske solvensmargenog for den obligatoriske solvensmargen, hvoraf ansvarlig indskud-
skapital med fast løbetid eller kumulative præferenceaktier med
fast løbetid højst må udgøre 25 %, forudsat at der i tilfælde afforsikringsselskabets konkurs eller likvidation findes bindendeaftaler om, at ansvarlig indskudskapital eller præferenceaktier efter-stilles alle andre fordringer og først fyldestgøres, når al andenudestående gæld er betalt.
For ansvarlig indskudskapital skal følgende betingelser ligeledes
være opfyldt:
i) kun faktisk indbetalte midler tages i betragtning
ii) for indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige løbetid
være mindst fem år. Senest et år inden tilbagebetalingsdatoenforelægger forsikringsselskabet med henblik på godkendelse dekompetente myndigheder en plan over, hvorledes den faktiske
solvensmargen vil blive fastholdt på eller bragt op på det
krævede niveau ved løbetidens udløb, medmindre den andel,den ansvarlige indskudskapital kan udgøre af den faktiskesolvensmargen, nedsættes gradvis i løbet af mindst de sidstefem år inden den aftalte tilbagebetalingsdag. De kompetentemyndigheder kan give tilladelse til anticiperet tilbagebetaling af
sådanne midler, når anmodning herom indgives af det emitte-
rende forsikringsselskab, og dets faktiske solvensmargen ikkederved falder under det krævede niveau
iii) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen løbetid,
skal der gælde et opsigelsesvarsel på fem år, medmindreindskudskapitalen ikke længere medregnes som en komponentaf den faktiske solvensmargen, eller medmindre de kompetentemyndigheders forudgående samtykke specielt kræves for tilba-
gebetaling før tiden. I sidstnævnte tilfælde underretter
forsikringsselskabet mindst seks måneder inden datoen for denforeslåede tilbagebetaling de kompetente myndigheder medangivelse af den faktiske solvensmargen og den obligatoriskesolvensmargen før og efter denne tilbagebetaling. De kompe-tente myndigheder giver kun tilladelse til tilbagebetalingen,1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 15
▼M4
hvis forsikringsselskabets faktiske solvensmargen ikke derved
falder under det krævede niveau
iv) låneaftalen må ikke indeholde nogen klausul om, at gælden
under nærmere angivne omstændigheder, bortset fra likvidation
af forsikringsselskabet, skal tilbagebetales inden de aftalteforfaldsdatoer
v) låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente myndigheder
har erklæret, at de ikke har nogen indvendinger mod ændringen.
b) Værdipapirer med ubestemt løbetid og andre instrumenter — her-
under andre kumulative præferenceaktier end de i litra a)omhandlede — op til 50 % af det mindste af beløbene for denfaktiske solvensmargen og for den obligatoriske solvensmargen foralle de værdipapirer og al den ansvarlig indskudskapital, der er
omhandlet i litra a), forudsat at de opfylder følgende betingelser:
i) de må ikke kunne tilbagebetales på ihændehaverens initiativ
eller uden den kompetente myndigheds forhåndsgodkendelse
ii) aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give forsikringssel-
skabet mulighed for at udskyde betaling af renter af gælden
iii) långiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al
anden ikke efterstillet gæld
iv) de for udstedelsen af værdipapirerne gældende dokumenter skal
indeholde bestemmelse om, at gæld og ikke betalte renter skalkunne medgå til dækning af tabene, samtidig med at forsikrings-selskabet skal kunne fortsætte sin virksomhed
v) kun faktisk indbetalte beløb må tages i betragtning.
4. Efter ansøgning og dokumentation herfor fra selskabet rettet til
den kompetente myndighed i hjemlandet og med denne kompetentemyndigheds indforståelse kan den faktiske solvensmargen også beståaf følgende:
a) Indtil den 31. december 2009 et beløb, der svarer til 50 % af selska-
bets fremtidige overskud, men som hverken overstiger 25 % af det
mindste af beløbene for den faktiske solvensmargen og for den obli-
gatoriske solvensmargen. Størrelsen af det fremtidige overskudbestemmes ved at multiplicere det skønnede årlige overskud meden faktor, der er udtryk for kontrakternes gennemsnitlige restva-righed. Denne faktor kan ikke overstige 6. Det skønnede årlige
overskud kan ikke overstige det aritmetiske gennemsnit af det i
løbet af de seneste fem år opnåede overskud inden for de i artikel1, nr. 1, opregnede former for virksomhed.
De kompetente myndigheder kan kun godkende medregning af et
sådant beløb i forbindelse med den faktiske solvensmargen;
i) hvis de kompetente myndigheder forelægges en aktuarrapport,
der underbygger sandsynligheden for sådanne overskud i frem-
tiden, og
ii) for så vidt den del af det fremtidige overskud, der følger af de i
litra c) omhandlede skjulte nettoreserver, ikke allerede ermedregnet.
b) Såfremt der ikke anvendes zillmering, eller såfremt der anvendes
zillmering, som ikke når op på de akkvisitionstillæg, som indgår ipræmien: forskellen mellem den præmiehensættelse, der ikke er zill-meret eller delvis zillmeret, og en præmiehensættelse, der erzillmeret med en zillmeringssats, der er lig med de akkvisitions-
tillæg, som indgår i præmien. Dette beløb må dog ikke overstige
3,5 % af summen af forskellen mellem livsforsikringskapitalerneog præmiehensættelserne for alle de kontrakter, hvor zillmering ermulig. Denne forskel nedsættes med et beløb, som svarer til eventu-elle ikke afskrevne akkvisitionstillæg, der er opført som et aktiv.
c) De skjulte nettoreserver, der er opstået som følge af ansættelsen af
aktiver, i det omfang sådanne skjulte nettoreserver ikke har karakteraf et undtagelsestilfælde.
d) Halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond, når
den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond, højstmed et beløb svarende til 50 % af det mindste af beløbene for denfaktiske solvensmargen og for den obligatoriske solvensmargen.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 16
▼M4
5. De ændringer af stk. 2, 3 og 4, som foretages for at tage hensyn
til en udvikling, der begrunder en teknisk tilpasning af de elementer,der kan indgå i den faktiske solvensmargen, vedtages efter proceduren
i artikel 2 i direktiv 91/675/EØF(*).
Artikel 19
1. Med forbehold af artikel 20 bestemmes den obligatoriske solvens-
margen som anført i stk. 2-7, alt efter hvilke forsikringsklasser der
udøves.
2. For den forsikringsvirksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 1,
litra a) og b), bortset fra forsikringsvirksomhed knyttet til investerings-
fonds, og for den i artikel 1, nr. 3, omhandlede virksomhed er den
obligatoriske solvensmargen lig med summen af følgende to resultater:
a) Første resultat:
Det tal, der svarer til 4 % af præmiehensættelserne, vedrørende
direkte forsikringsvirksomhed og overtagelser af genforsikring udenfradrag af afgivelse i genforsikring, multipliceres med det forhold,der i det seneste regnskabsår bestod mellem præmiehensættelsernessamlede beløb, med fradrag af afgivelserne i genforsikring, og
præmiehensættelsernes bruttobeløb; dette forhold må under ingen
omstændigheder være mindre end 85 %.
b) Andet resultat:
For de kontrakter, hvor risikosummen ikke er negativ, multipliceres
det tal, der udgør 0,3 % af risikosummen, som forsikringsselskabet
har påtaget sig ansvaret for, med det forhold, der i det seneste regn-
skabsår bestod mellem størrelsen af den samlede risikosum, forhvilken selskabet forbliver ansvarligt efter afgivelse og retrocessioni genforsikring, og den samlede risikosum uden fradrag af afgivelsei genforsikring. Dette forhold må under ingen omstændigheder væreunder 50 %.
For ophørende dødsfaldsforsikringer med en løbetid på højst tre år
udgør procentsatsen 0,1 %. For dødsfaldsforsikringer med en løbetid
på over tre år, men ikke over fem år, udgør procentsatsen 0,15 %
3. For de accessoriske forsikringer, der er omhandlet i artikel 1, nr.
1, litra c), er den obligatoriske solvensmargen lig med den obligato-riske solvensmargen for forsikringsselskaber som fastsat i artikel 16a i
direktiv 73/239/EØF, eksklusive hensættelserne i nævnte direktivs
artikel 17.
4. For de i artikel 1, nr. 1, litra d), omhandlede sygeforsikringer,
som indgås for en lang periode og er uopsigelige, er den obligatoriske
solvensmargen lig med
a) 4 % af præmiehensættelserne, beregnet som angivet i stk. 2, litra a),
i nærværende artikel, plus
b) den obligatoriske solvensmargen for forsikringsselskaber som fastsat
i artikel 16a i direktiv 73/239/EØF, eksklusive hensættelserne i
nævnte direktivs artikel 17. Betingelsen i nævnte direktivs artikel
16a, stk. 6, litra b), om oprettelse af en alderdomsreserve, kan dogerstattes med et krav om, at policerne tegnes på gruppebasis.
5. For den i artikel 1, nr. 2, litra b), omhandlede kapitaliseringsvirk-
somhed er den obligatoriske solvensmargen lig med 4 % af
præmiehensættelserne, beregnet som angivet i stk. 2, litra a), i nærvæ-rende artikel.
6. For tontine-virksomhed som omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a),
er den obligatoriske solvensmargen lig med 1 % af sammenslutnin-
gernes formue.
7. For forsikringsvirksomhed som omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra
a) og b), som er knyttet til investeringsfonds, samt for den i artikel 1,1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 17
(*) EFT L 374 af 31.12.1991, s. 32.
▼M4
nr. 2, litra c), d) og e), nævnte virksomhed, er den obligatoriske
solvensmargen lig med summen af følgende:
a) i det omfang forsikringsselskabet påtager sig en investeringsrisiko,
4 % af de forsikringsmæssige hensættelser, beregnet som angivet i
stk. 2, litra a), i nærværende artikel
b) i det omfang selskabet ikke påtager sig en investeringsrisiko, men
det beløb, der skal dække driftsomkostningerne, fastsættes for en
periode på over fem år, 1 % af de forsikringsmæssige hensættelser,
beregnet som angivet i stk. 2, litra a), i nærværende artikel
c) i det omfang selskabet ikke påtager sig en investeringsrisiko, og det
beløb, der skal dække driftsomkostningerne, ikke fastsættes for en
periode på over fem år, et beløb svarende til 25 % af det sidsteregnskabsårs administrative nettoomkostninger i forbindelse meddets virksomhed
d) i det omfang forsikringsselskabet påtager sig en dødsrisiko, 0,3 % af
risikosummen, beregnet som angivet i stk. 2, litra b), i nærværendeartikel.
Artikel 20
1. En tredjedel af den obligatoriske solvensmargen som fastsat i
artikel 19 udgør garantifonden. Den består af de bestanddele, der ernævnt i artikel 18, stk. 2 og 3 og — med samtykke fra hjemlandets
kompetente myndighed — stk. 4, litra c).
2. Garantifonden skal være på mindst 3 000000 EUR.Hver medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at minimumsgaranti-
fonden reduceres med en fjerdedel for gensidige selskaber ogselskaber af gensidiglignende karakter og tontine-selskaber.
Artikel 20a
1. Det beløb i euro, der er fastsat i artikel 20, stk. 2, justeres årligt
og første gang den 20. september 2003 for at tage hensyn til ændrin-
gerne i det europæiske forbrugerprisindeks, der omfatter alle
medlemsstater og offentliggøres af Eurostat.
Beløbet tilpasses automatiskved at forhøje grundbeløbet i euro med
den procentændring i nævnte indeks, der er sket i perioden mellemdette direktivs ikrafttræden og undersøgelsestidspunktet, og afrundesopad til et multiplum af 100000 EUR.
Hvis ændringen siden sidste tilpasning er mindre end 5 %, foretages
ingen tilpasning.
2. Kommissionen underretter hvert år Europa-Parlamentet og Rådet
om undersøgelsen og det tilpassede beløb, der er nævnt i stk. 1.
Artikel 21
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de aktiver,
der ikke medgår til dækningen af de forsikringsmæssige hensættelser i
henhold til artikel 17.
2. Med forbehold af artikel 17, stk. 3, artikel 24, stk. 1, 2, 3 og 5, og
artikel 26, stk. 1, andet afsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænseden frie rådighed over rørlige og faste aktiver, der indgår i de tilladteforsikringsselskabers formue.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som
medlemsstaterne kan træffe i deres egenskab af ejere eller deltagere ide pågældende selskaber, under beskyttelse af de sikredes interesser.
Artikel 22
1. Medlemsstaterne kan ikke pålægge foretagender, at de skal afgive
en del af deres tegnede forsikringer vedrørende de i artikel 1 omhand-1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 18
▼M2
▼B
▼B
lede forsikringsformer til et eller flere organer, som er fastsat af de
nationale bestemmelser.
2. Den Italienske Republik drager omsorg for, at kravet om, at
viksomheder, der er etableret i landet, skal afgive en del af derestegnede forsikringer til »Istituto nazionale di assicurazioni« bortfaldersenest den 20. november 1994.
Artikel 23
1. Hver medlemsstat pålægger de foretagender, der har deres
vedtægtsmæssige hjemsted på dens område, hvert år at aflægge beret-
ning over deres samlede virksomhed, deres situation og deres solvens.
2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har hjem-
sted på deres område, at de regelmæssigt fremlægger materiale, der ernødvendigt for udøvelsen af tilsynet, samt statistiskmateriale. De
kompetente myndigheder sender hinanden det materiale og de oplys-
ninger, der har relevans for udøvelsen af tilsynet.
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med
henblikpå, at de k ompetente myndigheder har de nødvendige befø-
jelser og midler til at føre tilsyn med virksomheden iforsikringsselskaber, der har hjemsted på deres område, herunder virk-somhed, der udøves uden for dette område, i overensstemmelse medRådets direktiver vedrørende denne virksomhed, samt med henblik pådisses gennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl.a. give de kompetente myndigheder
mulighed for:
a) at skaffe sig indgående viden om selskabets situation og samlede
virksomhed, navnlig
— ved indhenting af oplysninger eller rekvirering af dokumentation
vedrørende forsikringsvirksomheden
— eller ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs forretnings-
lokaler
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollerer selskabet,for at sikre, at selskabets virksomhed er i overensstemmelse med delove og administrative bestemmelser, som selskabet skal overholde i
de forskellige medlemsstater, og især i overensstemmelse med
driftsplanen, dersom denne er obligatorisk, samt for at undgå ellerfjerne uregelmæssigheder, der vil kunne bringe de sikredes inte-resser i fare
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndig-
heder skal have mulighed for at indhente alle oplysninger vedrørendeforsikringsaftaler, som mæglerne er i besiddelse af.
Artikel 24
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 17,
kan den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde den frierådighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, hvor forpligtelsen består.
2. Med henblikpå genoprettelse af den finansielle situation i et
selskab, hvis solvensmargen ikke længere udgør det minimum, der erforeskrevet i artikel 19, kræver den kompetente myndighed i hjem-landet en genoprettelsesplan, der skal forelægges den til godkendelse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den
opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forværres yderligere,desuden begrænse eller forbyde den frie rådighed over selskabetsaktiver. Den underretter da myndighederne i de andre medlemsstater,1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 19
▼M1
▼B
▼M2
▼M2
på hvis område selskabet udøver sin virksomhed, om alle trufne foran-
staltninger, og disse myndigheder træffer på den første myndighedsanmodning de samme foranstaltninger som denne.
3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den i artikel 20 define-
rede garantifond, kræver den kompetente myndighed i hjemlandet af
selskabet en kortfristet finansieringsplan, der skal forelægges den tilgodkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over
selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlemsstater,på hvis område selskabet udøver virksomhed, herom, og disse træfferpå dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelse
af de sikredes interesser.
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er nødvendige
for, at den i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, 2 og 3, på anmodningaf selskabets hjemland og i overensstemmelse med sin nationalelovgivning kan forbyde den frie rådighed over de aktiver, der befindersig på dens område; hjemlandet skal angive, hvilke aktiver der skal
være omfattet af disse foranstaltninger.
Artikel 24a
1. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder har befø-
jelse til at stille krav om en finansiel genopretningsplan for deforsikringsselskaber, hvor de kompetente myndigheder finder, at forsik-ringstagernes rettigheder er i fare. Den finansielle genopretningsplanskal for de følgende tre regnskabsår mindst indeholde oplysninger ellerdokumentation vedrørende
a) anslåede administrationsomkostninger, navnlig de løbende alminde-
lige omkostninger og provisioner
b) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter i forbindelse med direkte forsikringsvirk-somhed, overtagelse af genforsikring og afgivelse i genforsikring
c) en prognosticeret balance
d) skøn over de finansielle midler, der er bestemt til dækning af
forpligtelser og den obligatoriske solvensmargen
e) den generelle genforsikringspolitik.
2. Når forsikringstagernes rettigheder er i fare, fordi forsikringssel-
skabets finansielle situation forværres, sikrer medlemsstaterne, at de
kompetente myndigheder har beføjelse til at pålægge et forsikringssel-skab at have en højere obligatorisk solvensmargen for at sikre, atselskabet er i stand til at opfylde solvenskravene i den nærmestefremtid. Niveauet for denne højere obligatoriske solvensmargen baseres
på en finansiel genopretningsplan som omhandlet i stk. 1.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder har befø-
jelse til at nedjustere alle de elementer, der kan indgå i den faktiske
solvensmargen, særlig når der har været en betydelig ændring i disseelementers markedsværdi siden udgangen af det foregående regn-skabsår.
4. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder har befø-
jelse til at mindske reduktionen på basis af genforsikring af
solvensmargenen som bestemt i artikel 19, når
a) karakteren eller kvaliteten af en genforsikringskontrakt er ændret
betydeligt siden det foregående regnskabsår
b) der ikke er nogen risikooverførsel eller kun en ubetydelig risiko-
overførsel inden for rammerne af genforsikringskontrakten.
5. Hvis de kompetente myndigheder har krævet en finansiel genop-
retningsplan for forsikringsselskabet i henhold til stk. 1, undlader de atudstede godkendelsescertifikat i henhold til artikel 10, stk. 3, andet1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 20
▼M4
▼M4
afsnit, i dette direktiv, artikel 14, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 90/
619/EØF (andet livsforsikringsdirektiv)(1) og artikel 11, stk. 2, i Rådets
direktiv 92/96/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv)(2), så længe de er af
den opfattelse, at forsikringstagernes rettigheder er i fare, jf. stk. 1.
Afdeling C
Tilbagekaldelse af en tilladelse
Artikel 26
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den kompe-
tente myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af denne myndighed,hvis selskabet:
a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder,
udtrykkeligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sin virksomhed
i en periode på over seks måneder, medmindre der i den pågæl-dende medlemsstat findes bestemmelser om, at tilladelsen isådanne tilfælde uden videre bortfalder
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplan ellerfinansieringsplan som omhandlet i artikel 24
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af de
bestemmelser, som gælder for det.
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter den
kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndigheder i de
øvrige medlemsstater herom, og disse skal træffe alle nødvendige
foranstaltninger for at forhindre det pågældende selskab i at påbegyndenye forretninger på deres område i henhold til reglerne om fri etable-ringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. Herudovertræffer førstnævnte myndighed sammen med sidstnævnte myndighederalle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de sikredes interesser og
begrænser navnlig den frie rådighed over selskabets aktiver i medfør af
artikel 24, stk. 1, stk. 2, andet afsnit, og stk. 3, andet afsnit.
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal udfør-
ligt begrundes og meddeles det pågældende selskab.
AFSNIT III A
REGLER FOR AGENTURER ELLER FILIALER, DER ER ETABLERET
INDEN FOR FÆLLESSKABET, OG SOM HØRER UNDER FORETAG-
ENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEMSTED UDEN FOR
FÆLLESSKABET
Artikel 27
1. Hver medlemsstat gør adgangen til den i artikel 1 omhandlede
form for virksomhed på dens område betinget af en administrativ tilla-
delse for alle foretagender med vedtægtsmæssigt hjemsted uden forFællesskabet.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 21
(1) EFT L 330 af 29.11.1990, s. 50. Senest ændret ved direktiv 92/96/EØF (EFT
L 360 af 9.12.1992, s. 1).
(2) EFT L 360 af 9.12.1992, s. 1. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og
Rådets direktiv 2000/64/EF (EFT L 290 af 17.11.2000, s. 27).▼M1
▼B
▼M2
▼M1
▼B
▼B
2. Medlemsstaten kan give denne tilladelse, såfremt foretagendet
mindst opfylder følgende betingelser:
a) er beføjet til at udøve den i artikel 1 omhandlede virksomhed i
medfør af den nationale lovgivning, som det er undergivet;
b) opretter et agentur eller en filial på denne medlemsstats område;
c) forpligter sig til på agenturets eller filialens hjemsted at føre særskilt
regnskab for den virksomhed, der udøves der, samt opbevare alleforretningsdokumenter sammesteds;
d) udpeger en generalagent, som skal godkendes af den kompetente
myndighed;
e) i den medlemsstat, hvor virksomheden udøves, råder over aktiver af
en størrelse, der mindst er lig med halvdelen af det i artikel 20, stk.2, litra a), foreskrevne minimum for garantifonden og deponerer enfjerdedel af dette minimum som sikkerhed;
f) forpligter sig til at være i besiddelse af en solvensmargen i overens-
stemmelse med artikel 29;
g) fremlægger en driftsplan i henhold til artikel 11, stk. 1 og 2.
Artikel 28
Medlemsstaterne pålægger foretagenderne at oprette de i artikel 17
omhandlede tilstrækkelige reserver, der svarer til de på deres område
indgåede forpligtelser. De sørger for, at agenturet eller filialen dækker
disse reserver ved hjælp af ækvivalente og, i det omfang medlems-staten kræver det, kongruente aktiver.
Medlemsstaternes lovgivning finder anvendelse ved beregningen af
disse reserver, ved fastsættelsen af de måder, hvorpå midlerne kan
anbringes, ved vurderingen af aktiverne, og i givet fald ved bestem-
melsen af, i hvilket omfang det kan tillades, at aktiverne dækker dissereserver.
Den pågældende medlemsstat kræver, at de aktiver, der dækker disse
reserver, er lokaliseret på dens område. Dog finder artikel 17, stk. 3,
anvendelse.
Artikel 29
1. Hver medlemsstat pålægger de agenturer eller filialer, der er
oprettet på dens område, at råde over en solvensmargen, der ersammensat som beskrevet i artikel 18. Margenens minimum beregnes
i overensstemmelse med artikel 19. Ved denne beregning tages kun de
af agenturet eller filialen foretagne forretninger i betragtning.
2. En tredjedel af solvensmargenens minimum udgør garantifonden.Denne garantifond kan dog ikke være mindre end halvdelen af det i
artikel 20, stk. 2, litra a), fastsatte minimum. Initialdepotet, som er
stillet i overensstemmelse med artikel 27, stk. 2, litra e), er medregnet
heri.
Garantifonden og denne fonds minimum sammensættes i overensstem-
melse med artikel 20.
3. De aktiver, der dækker solvensmargenens minimum, skal op til et
beløb på størrelse med garantifonden være lokaliseret i den medlems-stat, hvor virksomheden udøves, og for så vidt angår det resterendebeløb, inden for Fællesskabet.
Artikel 30
1. Foretagender, der har anmodet om eller opnået tilladelse fra flere
medlemsstater, kan anmode om følgende fordele, som kun kan ydes
samlet:
a) den i artikel 29 omhandlede solvensmargen beregnes på grundlag af
den samlede virksomhed, som de udøver inden for Fællesskabet; iså fald tages kun den virksomhed, som udøves af samtlige agenturer1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 22
▼B
eller filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, i betragtning
ved denne beregning;
d) den i artikel 27, stk. 2, litra e), omhandlede sikkerhed skal kun
stilles i én af disse stater;
c) de aktiver, der dækker garantifonden, kan lokaliseres i hvilken som
helst af de medlemsstater, hvor de udøver deres virksomhed.
Anmodning om opnåelse af de i stk. 1 nævnte fordele fremsendes til de
kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater. I anmod-
ningen opgives den myndighed, der fremtidig skal føre tilsyn med dei Fællesskabet etablerede filialers eller agenturers solvens for så vidtangår deres samlede virksomhed. Foretagendets valg af myndighedskal begrundes. Sikkerhedsstillelsen skal deponeres i den pågældendemedlemsstat.
3. De i stk. 1 nævnte fordele må kun ydes, såfremt de kompetente
myndigheder i alle de medlemsstater, som anmodningen er fremsendttil, samtykker. De får virkning fra det tidspunkt, på hvilket den valgtetilsynsmyndighed over for de øvrige tilsynsmyndigheder har erklæret
sig rede til at varetage tilsynet med de i Fællesskabet établerede filia-
lers eller agenturers solvens for så vidt angår deres samledevirksomhed.
Den valgte tilsynsmyndighed modtager fra de øvrige medlemsstater de
oplysninger, der er nødvendige for at føre tilsyn med den samlede
solvens for agenturer og filialer, der er etableret på deres område.
4. Tilladelsen til at anvende de i medfør af denne artikel ydede
fordele tilbagekaldes af samtlige berørte medlemsstater samtidig påforanledning af en eller flere af de berørte medlemsstater.
Artikel 31
1. a) Med forbehold af litra b) kan de i dette afsnit III omhandlede
agenturer og filialer ikke på en medlemsstats område samtidigdrive virksomhed som omhandlet i bilaget til det første samo-rdningsdirektiv vedrørende skadesforsikring og virksomhedomfattet af dette direktiv.
b) Med forbehold af litra c) kan medlemsstaterne fastsætte, at de i
dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som ved medde-lelsen af dette direktiv samtidig udøver de to former for
virksomhed på en medlemsstats område, kan fortsætte deres virk-
somhed dér på betingelse af, at der i overensstemmelse medartikel 14 oprettes særskilt forvaltning for hver af disse formerfor virksomhed.
c) Enhver medlemsstat, som i medfør af artikel 13, stk. 6, litra a)
eller b), har krævet af de foretagender, der er etableret på densområde, at de ophører med samtidig at udøve de former for virk-somhed, som de udøvede ved meddelelsen af dette direktiv, skal
kræve, at denne afgørelse ligeledes finder anvendelse på de i
dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som er etableretpå dens område, og som dér udøver begge former for virksomhedsamtidig.
d) Medlemsstaterne kan fastsætte, at de i dette afsnit III omhandlede
agenturer og filialer, hvis hovedsæde samtidigt udøver beggeformer for virksomhed, og som ved meddelelsen af dette direktivpå en medlemsstats område udelukkende udøver de af dette
direktiv omfattede former for virksomhed, kan fortsætte deres
virksomhed dér. Når foretagendet ønsker at udøve de i førstesamordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring omhandledeformer for virksomhed på dette område, kan det kun udøve de idette direktiv omhandlede former for virksomhed gennem etdatterselskab.
2. Artikel 23 og 24 finder tilsvarende anvendelse på de i dette afsnit
III omhandlede agenturer og filialer.
Ved anvendelsen af artikel 24 ligestilles den tilsynsmyndighed, der
gennemfører efterprøvningen af disse agenturers eller filialers samlede1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 23
▼B
solvens, med myndigheden i den medlemsstat, hvor det vedtægstmæs-
sige hjemsted er beliggende.
3. Såfremt den i artikel 30, stk. 2, nævnte myndighed tilbagekalder
tilladelsen, underretter den tilsynsmyndighederne i de øvrige medlems-
stater, hvor foretagendet udøver sin virsomhed, herom, og disse træfferhensigtsmæssige foranstaltninger. Såfremt beslutningen om tilbagekal-delse begrundes med utilstrækkelig solvensmargen, beregnet ioverensstemmelse med artikel 30, stk. 1, litra a), tilbagekalder tilsyns-
myndighederne i de øvrige berørte medlemsstater ligeledes deres
tilladelse.
Artikel 31a
1. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på dens
område og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af
deres forsikringsbestand til et overtagende selskab, der er etableret isamme medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i dennemedlemsstat eller i givet fald i den i artikel 30 omhandlede medlems-stat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i
betragtning, har den fornødne solvensmargen.
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på densområde og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del afderes forsikringsbestand til et forsikringsselskab med hjemsted i enanden medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlems-
stat beræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i
betragtning, har den fornødne solvensmargen.
3. Såfremt en medlemsstat på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser tillader, at agenturer og filialer, der er etableret på densområde og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del afderes forsikringsbestand til et agentur eller en filial, som er omhandlet
i dette afsnit og etableret på en anden medlemsstats område, skal den
sikre sig, at de kompetente myndigheder i det overtagende selskabshjemland eller i givet fald i den i artikel 30 omhandlede medlemsstatbekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning,har den fornødne solvensmargen, samt at en sådan overdragelse er
mulig efter loven i det overtagende selskabs hjemland, og at sidst-
nævnte er indforstået med overdragelsen.
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den over-
dragende filial er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævntetilfælde tilladelse til overdragelsen efter at have modtaget godkendelsefra den kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor forpligtelsen
består, såfremt denne ikke er den medlemsstat, hvor det overdragende
agentur eller den overdragende filial er beliggende.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler
de kompetente myndigheder i det overdragende forsikringsselskabshjemland deres udtalelse eller deres samtykke senest tre måneder efter
anmodningens modtagelse; har de hørte myndigheder ikke svaret ved
udløbet af denne frist, betragtes dette som en positiv eller et stiltiendesamtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, offentliggøres som foreskrevet iden nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres
gældende over for de berørte forsikringstagere, de sikrede og enhver
anden person, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de over-dragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte,
at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen indenfor en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 24
▼M2
▼B
Artikel 32
Fællesskabet kan i de aftaler, det i overensstemmelse med traktaten
indgår med et eller flere tredjelande, vedtage anvendelse af bestem-melser, der afviger fra de i dette afsnit III fastsatte, for på betingelse
af gensidighed at garantere en tilstrækkelig beskyttelse af de forsikrede
i medlemsstaterne.
AFSNIT III B
REGLER FOR DATTERVIRKSOMHEDER AF EN MODERVIRK-
SOMHED, DER HENHØRER UNDER ET TREDJELANDS
LOVGIVNING, OG FOR EN SÅDAN MODERVIRKSOMHEDS
ERHVERVELSE AF KAPITALINTERESSER
Artikel 32a
Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter Kommissionen
om
a) enhver meddelelse af tilladelse til et direkte eller indirekte dattersel-
skab, hvis moderselskab eller moderselskaber henhører under ettredjelands ret. Kommissionen giver det i artikel 32b, stk. 6,omhandlede udvalg underretning herom
b) et sådant moderselskabs erhvervelse af kapitalinteresser i et forsik-
ringsselsskab i Fællesskabet, som bevirker, at dette bliver detsdatterselskab. Kommissionen giver det i artikel 32b, stk. 6, omhand-lede udvalg underretning herom.
Når der er meddelt tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab
under et eller flere moderselskaber, som hører under et tredjelands ret,skal koncernens opbygning angives i den anmeldelse, de kompetentemyndigheder indgiver til Kommissionen.
Artikel 32b
1. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om alle generelle
vanskeligheder, som deres forsikringsselskaber har mødt i forbindelsemed etablering eller udøvelse af forsikringsvirksomhed i et tredjeland.
2. Kommissionen udarbejder, første gang senest seks måneder inden
den dato, der nævnes i artikel 30, stk. 2, i direktiv 90/619/EØF(
1)og
derefter med jævne mellemrum, en rapport, hvori den ud fra de i stk.
3 og 4 omhandlede kriterier gennemgår behandlingen af EF-forsik-ringsselskaber i tredjelande med hensyn til disses adgang til etableringog udøvelse af forsikringsvirksomhed samt erhvervelse af kapitalinte-resser i forsikringsselskaber i tredjelande. Kommissionen forelæggerRådet disse rappporter, om nødvendigt ledsaget af passende forslag.
3. Hvis Kommissionen enten på grundag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at et tred-
jeland ikke indrømmer EF-forsikringsselskaber en faktisk adgang til
markedet svarende til den, Fællesskabet indrømmer forsikringssel-skaber fra dette tredjeland, kan Kommissionen forelægge Rådetforslag til et passende forhandlingsmandat med henblikpå at opnåtilsvarende konkurrencevilkår for EF-forsikringsselskaber. Rådet træffer
afgørelse med kvalificeret flertal.
4. Hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at EF-
forsikringsselskaber i et tredjeland ikke bliver behandlet på lige fodmed de indenlandske forsikringsselskaber og derfor ikke får sammekonkurrencevilkår som disse, og at betingelserne for faktisk adgang tilmarkedet ikke er opfyldt, kan den indlede forhandlinger med henblikpå at rette op på situationen.
Under de i første afsnit nævnte omstændigheder kan det også på et
hvilket som helst tidspunkt, samtidig med at der indledes forhandlinger,1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 25
(1) EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 50.▼M1
▼M1
efter proceduren i artikel 32b, stk. 6, bestemmes, at medlemsstaternes
kompetente myndigheder skal indskrænke eller suspendere deres afgø-relse
— om ansøgninger om tilladelse, som er indgivet på tidspunktet for
afgørelsen eller senere, og
— om hvorvidt moderselskaber, som hører under det pågældende tred-
jelands ret, direkte eller indirekte kan erhverve kapitalinteresser.
Varigheden af disse foranstaltninger må ikke overstige tre måneder.
Inden udløbet af denne frist på tre måneder kan Rådet på baggrund af
forhandlingsresultaterne med kvalificeret flertal på forslag af Kommis-sionen beslutte, af de trufne foranstaltninger skal opretholdes.
En sådan indskrænkning eller suspension kan ikke finde anvendelse,
når forsikringsselskaber eller datterselskaber, som behørigt er meddelttilladelse i Fællesskabet, opretter datterselskaber, eller når sådanneselskaber eller datterselskaber erhverver kapitalinteresser i et forsik-ringsselskab i Fællesskabet.
5. Hvis Kommissionen konstaterer et af de i stk. 3 og 4 nævnte
forhold, skal medlemsstaterne efter anmodning fra Kommissionenunderrette den om:
a) enhver ansøgning om meddelelse af tilladelse til et direkte eller
indirekte datterselskab, hvis moderselskab eller moderselskaberhenhører under det pågældende tredjelands ret
b) enhver plan om et sådant selskabs erhvervelse af kapitalinteresser i
et EF-forsikringsselskab, som bevirker, at dette bliver et dattersel-skab af førstnævnte selskab.
Disse oplysninger vil ikke længere blive meddelt, når der indgås en
aftale med det tredjeland, der er nævnt i stk. 3 eller 4, når de i stk. 4,
andet og tredje afsnit, nævnte foranstaltninger ikke længere gælder.
6. Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for
medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som
formand.
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse omdette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under
hensyntagen til de pågældende spørgsmåls hastende karakter. Det
udtaler sig med det flertal, som er fastsat i Traktatens artikel 148, stk.2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag afKommissionen. Under afstemningen i udvalget tildeles de stemmer, derafgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er fast-
lagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i over-
ensstemmelse med udvalgets udtalelse.
Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets
udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommis-sionen straks Rådet et forslag om de foranstaltninger, der skal træffes.Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet efter udløbet af en frist, som fastsættes i hver enkelt retsakt,
der skal vedtages af Rådet i henhold til dette stykke, men som underingen omstændigheder kan være på over tre måneder regnet fra forsla-gets forelæggelse for Rådet, ikke truffet nogen afgørelse, vedtages deforeslåede foranstaltninger af Kommissionen, medmindre Rådet medsimpelt flertal har udtalt sig mod de nævnte foranstaltninger.
7. Foranstaltninger, der træffes i medfør af denne artikel, skal være i
overensstemmelse med Fællesskabets forpligtelser i henhold til interna-tionale — såvel bilaterale som multilaterale — aftaler om adgang til atoptage og udøve forsikringsvirksomhed.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 26
▼B
AFSNIT IV
OVERGANGSBESTEMMELSER OG ANDRE BESTEMMELSER
Artikel 33
1. Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit II omhandlede foretag-
ender, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv træder i kraft, på deres område udøver virksomhed,som omfatter en eller flere af de i bilaget omhandlede forsikrings-klasser, en frist på fem år fra meddelelsen af dette direktiv til at
efterkomme artiklerne 18, 19 og 20.
2. Desuden kan medlemsstaterne:
a) indrømme de i stk. 1 omhandlede foretagender, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har tilvejebragt solvensmargenen fuldt
ud, en yderligere frist på højst to år, på betingelse af, at disse fore-tagender i overensstemmelse med artikel 24 har forelagttilsynsmyndighederne de foranstaltninger, som de har til hensigt attræffe for at tilvejebringe denne margen, til godkendelse;
b) med undtagelse af de i artikel 3, nr. 2, andet led, andet punktum,
omhandlede gensidige forsikringsselskaber, fritage de i stk. 1 i
denne artikel omhandlede foretagender, hvis solvensmargener, somskal oprettes i henhold til artikel 19, ved udløbet af den femårigefrist uden fradrag for genforsikring ikke når op på den i artikel 20,stk. 2, litra a) og b), nævnte minimumsgarantifond, for forpligtelsen
til at oprette fonden før udgangen af det regnskabsår, i hvilket oven-
nævnte beløb når op på dette minimum.
Den længste frist, der således indrømmes disse foretagender for
oprettelsen af minimumsgarantifonden, kan under ingen omstændig-heder overstige ti år fra meddelelsen af dette direktiv.
3. Foretagender, der ønsker at udvide deres virksomhed i henhold til
artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette, såfremt de
omgående efterkommer reglerne i dette direktiv.
4. Foretagender, der har en anden form end de i artikel 8 anførte,
kan endnu i tre år efter meddelelsen af dette direktiv fortsætte
udøvelsen af deres nuværende virksomhed under den juridiske form,de havde ved meddelelsen af dette direktiv. Foretagender, der eroprettet i Det forenede Kongerige »by Royal Charter« eller »by privateAct« eller »by special public Act«, kan fortsætte deres virksomhed i
deres nuværende form uden tidsbegrænsning.
De pågældende medlemsstater opstiller en liste over disse foretagender
og meddeler den til de øvrige medlemsstater og til Kommissionen.
5. Foretagender, der i overensstemmelse med deres formål driver
livsforsikringsvirksomhed og virker som sparekasse, kan fortsætte disse
former for virksomhed bortset fra sparekassevirksomhed, som skalophøre inden tre år efter meddelelsen af dette direktiv. Som en undta-gelse herfra kan »Caisse générale d'épargne et de retratite (CGER)«/»Algemene Spaar- en Lijfrentekas (ASLK)« i Belgien, selskaber, der
er »registered under the Friendly Societies Acts« i Det forende Konge-
rige, samt »Banca nazionale delle communicazioni« i Italien fortsætteden form for virksomhed, som de udøvede på tidspunktet for dettedirektivs meddelelse.
6. Foretagender, der samtidig udøver begge virksomhedsformer på
de betingelser, der er fastsat i artikel 13, har en frist på fem år frameddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 14.
7. Efter anmodning fra de foretagender, der opfylder forpligtelserne
i artiklerne 17—20, ophæver medlemsstaterne de restriktive foranstalt-
ninger såsom pantehæftelser, deponering eller sikkerhedsstillelse, der er
gennemført i medfør af deres nugældende bestemmelser.
Artikel 34
Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit III omhandlede agenturer eller
filialer, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelse1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 27
▼B
af dette direktiv træder i kraft, udøver virksomhed, som omfatter en
eller flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser, og som ikkeudvider deres virksomhed i henhold til artikel 10, stk. 2, en frist på
højst fem år fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel
29.
Artikel 36
I en periode, der udløber ved iværksættelsen af en aftale, som i over-
ensstemmelse med artikel 32 er indgået med et tredjeland, og senest
ved udløbet af en frist på fire år efter meddelelsen af dette direktiv,
kan hver medlemsstat til fordel for dette lands foretagender, der eretableret på dets område, opretholde den ordning, som fandt anvendelsepå dem den 1. januar 1979, hvad angår kongruens og lokalisering af detekniske reserver, herunder præmiereserven, på betingelse af, at de
øvrige medlemsstater og Kommissionen underrettes herom, og at de
grænser for lempelser, der gælder i medfør af artikel 17, stk. 2, tilfordel for de af medlemsstaternes foretagender, som er etableret pådens område, ikke overskrides.
Artikel 37
1. Såfremt en medlemsstat af sine statsborgere kræver bevis for
hæderlighed og bevis for, at de ikke tidligere har været erklæretkonkurs, eller blot et af disse to beviser, skal denne stat som tilstrække-ligt bevis for statsborgere fra de øvrige medlemsstater godkendefremlæggelse af en udskrift af strafferegistret, eller i mangel heraf, ettilsvarende dokument, udstedt af en kompetent retlig eller administrativ
myndighed i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds-
land, og hvoraf det fremgår, at disse krav er opfyldt.
2. Såfremt det i stk. 1 omhandlede dokument ikke udstedes i den
medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, kan deterstattes af en erklæring under ed — eller i stater, hvor en sådan edsaf-læggelse ikke finder sted, af en højtidelig erklæring — der afgives afden pågældende for en kompetent retslig eller administrativ
myndighed, eller i givet fald for en notar i den medlemsstat, der er
hjemland eller seneste opholdsland, og som afgiver en attestation tilbekræftelse af denne edsaflæggelse eller højtidelige erklæring. Erklæ-ringen om, at der ikke foreligger eller har foreligget konkurs, kanligeledes afgives for en kompetent erhvervsorganisation i samme land.
3. De i henhold til stk. 1 og 2 udstedte dokumenter må ved deres
forelæggelse ikke være ældre end 3 måneder.
4. Medlemsstaterne udpeger inden for en frist på atten måneder fra
meddelelsen af dette direktiv de myndigheder og organer, der erkompetente med hensyn til udstedelse af de i stk. 1 og 2 omhandlede
dokumenter, og underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommis-
sionen herom.
Ligeledes underretter hver medlemsstat inden for samme frist de øvrige
medlemsstater og Kommissionen om de myndigheder og organer, forhvilke de i denne artikel nævnte dokumenter skal forelægges til støttefor ansøgningen om tilladelse til på denne medlemsstats område atmåtte udøve de i artikel 1 nævnte former for virksomhed.
AFSNIT V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 38
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder arbejder
snævert sammen med henblik på at lette tilsynet med direkte forsikringinden for Fællesskabet og at undersøge de vanskeligheder, der måtteopstå ved gennemførelsen af dette direktiv.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 28
▼M2
▼B
▼B
Artikel 39
1. Inden seks år efter meddelelsen af dette direktiv forelægger
Kommissionen Rådet en beretning omhandlende den indflydelse, som
de i dette direktiv fastsatte finansielle krav har haft på situationen på
forsikringsmarkedet i medlemsstaterne. Om fornødent forelæggerKommissionen Rådet mellemliggende beretninger inden udgangen afden i artikel 33, stk. 1, fastsatte overgangsperiode.
2. Efter en periode på ti år fra meddelelsen af dette direktiv fore-
lægger Kommissionen Rådet en beretning om aktiviteterne i de totyper foretagender, der falder ind under dette direktivs anvendelses-
område, dvs. foretagender, som samtidigt udøver de former for
virksomhed, der er omhandlet i første samordningsdirektiv vedrørendeskadesforsikring, og de former for virksomhed, der er omhandlet i dettedirektiv, samt foretagender, som kun udøver de former for virksomhed,der er omhandlet i dette direktiv.
3. Rådet foretager på forslag fra Kommissionen hvert andet år en
gennemgang og i givet fald en revision af de beløb, der i dette direktiv
er anført i regningsenheder, idet det tager hensyn til udviklingen i denøkonomiske og monetære situation inden for Fællesskabet. Kommis-sionen forelægger Rådet sit første forslag herom samtidig med etforslag om skadesforsikring i henhold til artikel 3 i direktiv 76/580/EØF(
1) og senest fire år efter nærværende direktivs meddelelse.
Artikel 40
Medlemsstaterne ændrer deres bestemmelser i overensstemmelse med
dette direktiv inden en frist på atten måneder fra dets meddelelse og
underretter omgående Kommissionen herom. De således ændrede
bestemmelser gennemføres med forbehold af artikel 33—36 inden enfrist på tredive måneder efter denne meddelelse.
Artikel 41
Efter meddelelsen af dette direktiv tilsender medlemsstaterne Kommis-
sionen teksten til de vigtigste administrativt eller ved lov fastsattebestemmelser, som de udsteder på det af dette direktiv omfattedeområde.
Artikel 42
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 29
(1) EFT nr. L 189 af 13. 7. 1976, s. 13.
▼B
BILAG
Inddeling efter klasse
I. Forsikringsformer omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a), b) og c), undtagen
de i punkt II og III omhandlede
II. Forsikring som kommer til udbetaling ved ægteskab; forsikring, som
kommer til udbetaling ved fødsel
III. Forsikring, der er tilknyttet investeringsfonds, og som er omhandlet i
artikel 1, nr. 1, litra a) og b)
IV. »Permanent health insurance« omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra d)
V. Tontine-virksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a)
VI. Kapitaliseringsvirksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra b)
VII. Forvaltning af kollektive pensionsmidler omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra
c) og d)
VIII. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra e)
IX. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 3.1979L0267 — DA — 20.03.2002 — 007.001 — 30