Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
"BRÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 5. marts 1979
om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse af
direkte livsforsikringsvirksomhed
(79/267/EØF)
(EFT L 63 af 13.3.1979, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. Side dato
"M1 Rådets andet direktiv af 8. november 1990 L 330 50 29.11.1990
"M2 Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 L 360 1 9.12.1992
Ændret ved:
"A1 Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
"A2 Tiltrædelsesakt for Spanien og Portugal L 302 23 15.11.1985
"A3 Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C 241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.19951979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 1
RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 5. marts 1979
om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestem-
melser om adgang til og udøvelse af direkte livsforsikringsvirk-
somhed
(79/267/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske
økonomiske Fællesskab, særlig artikel 49 og 57,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg (3),
og
ud fra følgende betragtninger:
For at lette adgangen til og udøvelsen af disse former for livsforsikrings-
virksomhed er det vigtigt at fjerne visse forskelle i de nationale
tilsynslovgivninger; for at nå dette mål, samtidig med at der garanteres
forsikringstagerne og de begunstigede i alle medlemsstaterne en
tilstrækkelig beskyttelse, bør navnlig sådanne bestemmelser samordnes,
som vedrører de finansielle garantier, der kræves af livsforsikrings-
foretagender;
det er nødvendigt at foretage en inddeling efter forsikringsklasse navnlig
for at bestemme, hvilke former for virksomhed der er genstand for en
obligatorisk tilladelse;
visse gensidige forsikringsselskaber bør udelukkes fra dette direktivs
anvendelsesområde, da de på grund af deres juridiske status opfylder
særlige sikkerhedsbetingelser og frembyder særlige finansielle garantier;
desuden bør visse organer, hvis virksomhed kun omfatter en meget
begrænset sektor, og som er begrænset af vedtægtmæssige bestemmelser,
udelukkes;
medlemsstaterne har forskellige bestemmelser og sædvaner for samtidig
udøvelse af livsforsikring og skadesforsikring; det bør ikke mere tillades
foretagender, som nedsætter sig, at udøve sådan samtidig virksomhed;
for så vidt angår bestående foretagender, som allerede udøver en sådan
samtidig forsikringsvirksomhed, bør man give medlemsstaterne mulig-
hed for at tillade videreførelse af en sådan praksis på betingelse af, at der
etableres en særskilt forvaltning for hver af de pågældende forsikrings-
former, for at de livsforsikredes og de skadesforsikredes respektive
interesser kan varetages, og for at de finansielle mindsteforpligtelser, der
påhviler en af disse former for virksomhed, ikke afholdes af den anden
form for virksomhed; når et af disse foretagender ønsker at etablere sig i
en medlemsstat for der at udøve livsforsikring, skal det med henblik
herpå oprette et datterselskab, som midlertidigt vil kunne drage fordel af
visse lempelige vilkår; for så vidt angår disse bestående foretagender,
som udøver samtidig virksomhed, bør medlemsstaterne ligeledes have
mulighed for at kræve, at disse foretagender, der er etableret på deres
område, ophører med denne samtidige virksomhed; i øvrigt bør
specialiserede foretagender underkastes et særligt tilsyn, såfremt et
skadesforsikringsforetagende henhører under samme økonomiske gruppe
som et livsforsikringsforetagende;!B
(1) EFT nr. C 35 af 28. 3. 1974, s. 9.
(2) EFT nr. C 140 af 13. 11. 1974, s. 44.
(3) EFT nr. C 109 af 19. 9. 1974, s. 1.1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 2
i hver medlemsstat er livsforsikringsvirksomhed betinget af en admini-
strativ tilladelse og undergivet tilsyn; men betingelserne for meddelelse
og tilbagekaldelse af en sådan tilladelse bør fastsættes nærmere; det er
nødvendigt at indføre adgang til domstolsprøvelse af beslutninger om
afslag eller tilbagekaldelse;
for så vidt angår de tekniske reserver, herunder præmiereserven, kan man
vedtage de samme regler, som gælder inden for skadesforsikring:
lokalisering i det land, hvor virksomheden udøves, anvendelse af de i
dette land gældende regler med hensyn til beregningsmetoder, fast-
sættelse af anbringelsesmåder og værdiansættelse af aktiverne; selv om
det forekommer hensigtsmæssigt at samordne disse forskellige forhold,
forkommer det dog ikke absolut nødvendigt, at dette sker inden for
rammerne af dette direktiv, og gennemførelsen heraf kan derfor udsættes
til et senere tidspunkt;
det er nødvendigt, at forsikringsforetagenderne ud over de tekniske
reserver, herunder præmiereserven, som skal være tilstrækkelig til at
opfylde indgåede forpligtelser, råder over en supplerende reserve, en
såkaldt solvensmargen, i form af frie midler og, efter aftale med
tilsynsmyndigheden, af andre implicitte formuebestandele, for at kunne
imødegå de med virksomhedsudøvelsen forbundne risici; for i denne
forbindelse at sikre at de påbudte forpligtelser fastsættes på grundlag af
objektive kriterier, der giver foretagender af samme størrelse ensartede
konkurrencevilkår, bør det bestemmes, at denne margen skal stå i forhold
til foretagendets samlede forpligtelser samt til risikoens art og størrelse
inden for de forskellige former for udøvelse af forsikringsvirksomhed,
som falder ind under dette direktivs anvendelsesområde; denne margen
bør være forskellig, alt efter om det drejer sig om investeringsrisiko,
dødelighedsrisiko, eller udelukkende om driftsrisiko; følgelig skal denne
margen fastsættes på grundlag snart af præmiereserven og den risikosum,
som foretagendet har påtaget sig ansvaret for, snart af indbetalte præmier
eller kontingenter, snart udelukkende på grundlag af reserverne eller
endelig på grundlag af tontinernes formue;
det er nødvendigt at kræve en garantifond, hvis størrelse og sammen-
sætning skal kunne sikre, at foretagenderne allerede ved deres stiftelse
råder over tilstrækkelige midler, og at solvensmargenen i intet tilfælde
under udøvelse af virksomheden falder under et sikkerhedsminimum;
denne garantifond skal helt eller delvis bestå af eksplicitte formue-
bestanddele;
det er nødvendigt at fastsætte foranstaltninger for det tilfælde, at
foretagendets finansielle situation skulle udvikle sig således, at det bliver
vanskeligt for det at opfylde sine forpligtelser;
de samordnede regler for udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed i
Fællesskabet skal principielt finde anvendelse på alle foretagender, der
optræder på markedet, således også på agenturer for og filialer af
foretagender, hvis vedtægtsmæssige hjemsted ligger uden for Fælles-
skabet; der bør dog fastsættes sælige regler for tilsyn med sådanne
agenturer og filialer, da de foretagender, hvorunder de hører, har deres
formue anbragt uden for Fællesskabet;
gensidige aftaler med et eller flere tredjelande bør kunne indgås for at
åbne mulighed for en lempelse af disse særlige betingelser uden dog at
fravige det princip, at disse foretagenders agenturer og filialer ikke må
behandles gunstigere end Fællesskabets foretagender;
visse overgangsbestemmelser er påkrævet for at gøre det muligt navnlig
for bestående små og mellemstore foretagender, at tilpasse sig de
forskrifter, der skal udstedes af medlemsstaterne i medfør af dette
direktiv med forbehold af artikel 53 i traktaten;
artikel 52 i traktaten finder umiddelbart anvendelse efter overgangs-
periodens udløb, og følgelig er der fra dette tidspunkt ikke længere grund
til at vedtage direktiver om ophævelse af begrænsninger i etablerings-
friheden; bestemmelserne vedrørende bevis for hæderlighed og for, at
der aldrig har foreligget konkurs, indeholdt i Rådets direktiv 73/240/EØF
af 24. juli 1973 om ophævelse af begrænsninger i etableringsfriheden!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 3
inden for direkte forsikring bortset fra livsforsikring (1) er imidlertid ikke
egentlige begrænsninger, og desuden finder de ligeledes anvendelse på
livsforsikring; følgelig bør disse bestemmelser indføjes i dette samord-
ningsdirektiv;
det er vigtigt at sikre en ensartet anvendelse af de samordnede regler og
med henblik herpå at etablere et snævert samarbejde mellem Kommis-
sionen og medlemsstaterne på dette område —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Dette direktiv vedrører adgang til selvstændig direkte forsikringsvirk-
somhed udøvet gennem foretagender, der er etableret i en medlemsstat,
eller som ønsker at etablere sig i en medlemsstat, og udøvelse af de
nedenfor anførte former for virksomhed.
1. Følgende former for forsikring, såfremt den er baseret på kontrakt:
a) livsforsikring, dvs. navnlig livsbetinget kapitalforsikring, op-
hørende eller livsvarig livsforsikring, livsforsikring med udbe-
taling i levende live, livsforsikring med tilbagebetaling af
præmier, forsikring, der kommer til udbetaling ved ægteskab,
forsikring, der kommer til udbetaling ved fødsel;
b) renteforsikring;
c) livsforsikringsforetagendernes accessoriske forsikringer, dvs.
navnlig forsikring mod legemsbeskadigelse herunder erhvervs-
udygtighed, forsikring mod dødsfald som følge af ulykkes-
tilfælde, forsikring mod invaliditet som følge af ulykkestilfælde
eller sygdom, såfremt disse forskellige forsikringer tegnes i
tilknytning til livsforsikring;
d) den forsikringsform, der praktiseres i Irland og Det forenede
Kongerige under betegnelsen »permanent health insurance«
(sygeforsikring, som indgås for en lang periode og er
uopsigelig).
2. Følgende former for virksomhed, såfremt de er baseret på en
kontrakt, og er undergivet tilsyn fra de administrative myndigheder,
der er kompetente til at udøve tilsyn med privatforsikring
"M2 3:
a) tontine-virksomhed, der indebærer oprettelse af medlemssam-
menslutninger med henblik på fælles kapitalisering af bidragene
og udbetaling af den herved opståede formue enten til de
overlevende eller til de afdødes arvinger eller begunstigede;
b) kapitaliseringsvirksomhed baseret på aktuar-beregninger og som
omfatter forpligtelser af en nærmere fastsat varighed og
beløbsstørrelse, mod erlæggelse af et éngangsbeløb eller forud
fastsatte regelmæssige indbetalinger;
c) virksomhed, der omfatter forvaltning af kollektive pensions-
midler, dvs. virksomhed, der for det pågældende foretagende
består i at anbringe midlerne, og især de aktiver, der dækker
reserverne i de organer, som betaler ydelserne ved dødsfald, i
levende live eller ved bortfald eller nedsættelse af erhvervs-
evnen;
d) virksomhed som omhandlet i litra c), når der hertil er knyttet en
forsikringsgaranti med sigte på enten bevarelse af kapitalen eller
sikring af en minimumsrente;!B
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 20.1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 4
e) virksomhed, som udøves af den slags forsikringsselskaber, der er
omhandlet i den franske »code des assurances«, bog IV , afsnit 4,
kapitel 1.
3. Virksomhed, der er afhængig af levetiden, og som er nærmere
bestemt eller fastsat i lovgivningen om socialforsikring, såfremt en
sådan virksomhed udøves eller forvaltes af forsikringsforetagender
for disses egen risiko, i overensstemmelse med en medlemsstats
lovgivning.
Artikel 2
Dette direktiv vedrører ikke:
1. de forsikringsklasser, der er fastlagt i bilaget til Rådets første direktiv
73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt
eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (1), i det
følgende benævnt det første samordningsdirektiv vedrørende skades-
forsikring; foranstående berører dog ikke anvendelsen af artikel 1,
nr. 1, litra c), i nærværende direktiv;
2. virksomhed, der udøves af forsorgs- og understøttelsesorganer, som
tildeler ydelser, der varierer efter de disponible midler, og som på
forhånd fastsætter medlemsbidraget til et bestemt beløb;
3. virksomhed, der udøves af andre organer end de i artikel 1 nævnte
foretagender, og som har til formål at tildele lønmodtagere og
selvstændige erhvervsdrivende, der er sammensluttet enten inden for
et foretagende eller en gruppe af foretagender eller inden for en
faglig eller tværfaglig sektor, ydelser ved dødsfald, i levende live
eller ved bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen, uanset om de
forpligtelser, der følger af nævnte virksomhed, til enhver tid dækkes
fuldt ud af præmiereserven;
4. forsikring, der omfattes af en lovbestemt social sikringsordning, idet
dog artikel 1, nr. 3, finder anvendelse.
Artikel 3
Dette direktiv vedrører ikke:
1. organer, som udelukkende sikrer ydelser ved dødsfald, dersom
størrelsen af disse ydelser ikke overstiger de gennemsnitlige
begravelsesomkostninger, eller såfremt disse ydelser tager form af
naturalydelser;
2. gensidige forsikringsselskaber, der samtidig opfylder følgende
betingelser:
— vedtægterne skal give mulighed enten for opkrævning af
ekstrabidrag eller nedsættelse af ydelserne, eller indkaldelse af
bidrag fra andre personer, der har påtaget sig en forpligtelse
hertil;
— den årlige præmieindtægt, der opkræves i forbindelse med
virksomhed, som omfattes af dette direktiv, må ikke overstige
500 000 regningsenheder i tre på hinanden følgende år. Hvis
dette beløb er oversteget i tre på hinanden følgende år, finder
direktivet anvendelse fra det fjerde år.
Artikel 4
Dette direktiv vedrører ikke »Versorgungsverband deutscher Wirts-
chaftsorganisationen« i Tyskland og »Caisse d’épargne de l’Etat« i
Luxembourg, med mindre disses vedtægtsmæssige kompetence ændres.!B
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3.1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 5
!A3
Dette direktiv vedrører ikke pensionsforsikringsselskaber som omhandlet
i den finske lov om ansattes pension (TEL) eller anden finsk lovgivning
på området, forudsat at:
a) pensionsforsikringsselskaber, der allerede efter finsk lov skal have
adskilt bogholderi og forvaltning for deres pensionsvirksomhed, fra
tiltrædelsestidspunktet opretter separate juridiske enheder til at
udøve disse aktiviteter;
b) de finske myndigheder uden forskelsbehandling tillader statsborgere
og selskaber fra medlemsstaterne i henhold til finsk lovgivning at
udøve de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed, som er
forbundet med denne undtagelse, ved at kunne:
— eje eller deltage i et eksisterende forsikringsselskab eller
-koncern;
— oprette eller deltage i nye forsikringsselskaber eller -koncerner,
herunder pensionsforsikringsselskaber;
c) inden for tre måneder efter tiltrædelsen forelægger de finske
myndigheder Kommissionen en rapport til godkendelse, hvori der
redegøres for hvilke foranstaltninger, der er truffet for at udskille
TEL-virksomhed fra normal forsikringsvirksomhed, som udøves af
finske forsikringsselskaber, for at efterkomme alle betingelserne i
det tredje livsforsikringsdirektiv.
Artikel 5
I dette direktiv forstås ved:
a) regningsenhed: den europæiske regningsenhed (ERE) som defineret
i artikel 10 i finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende
De europæiske Fællesskabers almindelige budget (1); hver gang der i
dette direktiv henvises til regningsenheden, er den tilsvarende værdi i
national valuta, som skal anvendes fra den 31. december hvert år, lig
med værdien på den sidste dag i den forudgående oktober måned, på
hvilken ERE’s modværdier i alle Fællesskabets valutaer foreligger;
b) kongruens: dækning af forpligtelser, der kan kræves opfyldt i en
bestemt valuta, ved aktiver, der lyder på, eller som kan realiseres i
denne samme valuta;
c) aktivernes lokalisering: tilstedeværelse i en medlemsstat af aktiver i
fast ejendom eller andet end fast ejendom uden at der stilles krav om,
at aktiver i andet end fast ejendom deponeres, eller om, at aktiver i
fast ejendom undergives sådanne rådighedsbegrænsende foranstalt-
ninger som tinglysning; aktiver, der består i fordringer, anses som
lokaliseret i den medlemsstat, hvor de kan indfries;
d) risikosummen: det beløb, der skal udbetales ved dødsfald, minus
præmiereserven for hovedrisikoen.
AFSNIT II
REGLER FOR FORETAGENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT
HJEMSTED INDEN FOR FÆLLESSKABET
Afdeling A
Betingelser for adgang til forsikringsvirksomhed
Artikel 6
Adgang til udøvelse af den i dette direktiv omhandlede virksomhed er
betinget af en forudgående administrativ tilladelse.
(1) EFT nr. L 356 af 31. 12. 1977, s. 1.!B
!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 6
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets myndighe-
der af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats områdeb) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit omhandlede
tilladelse udvider deres virksomhed til en hel forsikringsklasse eller
til andre forsikringsklasser.
Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet ret til
at udøve virksomhed i henhold til reglerne om fri etableringsret eller
reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse som defineret i
bilaget. Den omfatter hele den pågældende klasse, medmindre ansøgeren
kun ønsker at dække en del af de risici, der hører under denne klasse.
De kompetente myndigheder kan begrænse den tilladelse, der ansøges
om for en af disse klasser, til de former for virksomhed, der er anført i
den i artikel 9 nævnte driftsplan.
En medlemsstat kan give tilladelse for flere forsikringsklasser, såfremt
den nationale lovgivning tillader, at disse forsikringsklasser udøves
samtidigt.
Artikel 8
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om
tilladelse:
a) antager en af følgende former:
— for Kongeriget Belgien: »société anonyme«/»naamloze ven-
nootschap«, »société en commandite par actions«/»commandi-
taire vennootschap op aandelen«, »association d’assurance
mutuelle«/»onderlinge verzekeringsvereniging«, »société coo-
pérative«/»coöperatieve vennootschap«
— for Kongeriget Danmark: »aktieselskaber«, »gensidige selska-
ber«, »pensionskasser omfattet af lov om forsikringsvirksomhed
(tværgående pensionskasser)«
— for Forbundsrepublikken Tyskland: »Aktiengesellschaft«, »Ver-
sicherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »öffentlich-rechtliches
Wettbewerbsversicherungsunternehmen«
— for Den Franske Republik: »société anonyme«, »société
d’assurance mutuelle«, »institution de prévoyance régie par le
code de la sécurité sociale«, »institution de prévoyance régie par
le code rural«, »mutuelles regies par le code de la mutualité«
— for Irland: »incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited«, »societies registered under the
Industrial and Provident Societies Acts«, »societies registered
under the Friendly Societies Acts«
— for Den Italienske Republik: »società per azioni«, »società
cooperativa«, »mutua di assicurazione«
— for Storhertugdømmet Luxembourg: »société anonyme«, »so-
ciété en commandite par actions«, »association d’assurances
mutuelles«, »société coopérative«
— for Kongeriget Nederlandene: »naamloze vennootschap«, »on-
derlinge waarborgmaatschappij«
— for Det Forenede Kongerige: »incorporated companies limited
by shares or by guarantee or unlimited«, »societies registered
under the Industrial and Provident Societies Acts«, »societies
registered or incorporated under the Friendly Societies Acts«,
»the association of underwriters known as Lloyd’ s«
— for Den Hellenske Republik: ανώνυµη εταιρία!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 7
—for Kongeriget Spanien: »sociedad anónima«, »sociedad mu-
tua«, »sociedad cooperativa«
— for Den Portugisiske Republik: »sociedade anónima«, »mútua
de seguros«
— for Republikken Østrig: »Aktiengesellschaft«, »Versicherungs-
verein auf Gegenseitigkeit«
— for Republikken Finland: »keskinäinen vakuutusyhtiö«/»ömse-
sidigt försäkringsbolag«, »vakuutusosakeyhtiö«/»försäkrings-
aktiebolag«, »vakuutusyhdistys«/»försäkringsförening«
— for Kongeriget Sverige: »försäkringsaktiebolag«, »ömsesidiga
försäkringsbolag«, »understödsföreningar«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk selskab, når
dette bliver indført.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i en
offentligretlig form, når disse virksomheders formål er udøvelse af
forsikringsvirksomhed på samme vilkår som dem, der gælder for
privatretlige selskaber
b) begrænser deres formål til de former for virksomhed, der er fastsat i
dette direktiv, og dermed direkte forbundne forretninger med
udelukkelse af enhver anden erhvervsmæssig virksomhed
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9
d) råder over den i artikel 20, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifonde) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til
hæderlighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring.
2. Et selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virksomheden
til andre forsikringsklasser eller til udvidelse af en tilladelse, der kun
omfatter en del af de risici, der er omfattet af en forsikringsklasse, skal
fremlægge en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9.
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 19 fastsatte
solvensmargen og er i besiddelse af den i artikel 20, stk. 1 og 2,
omhandlede garantifond.
3. Medlemsstaterne må ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves
forudgående godkendelser eller løbende anmeldelse af de almindelige og
specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer, af det tekniske
grundlag for beregningen af bl.a. tariffer og forsikringsmæssige
hensættelser og af formularer og andre trykte dokumenter, som et
forsikringsselskab agter at anvende over for forsikringstagerne.
Uanset stk. 1 kan hjemlandet med det ene formål at kontrollere, at
nationale bestemmelser vedrørende de aktuarmæssige principper over-
holdes, kræve løbende anmeldelse af det tekniske grundlag for
beregningen af tariffer og forsikringsmæssige hensættelser, uden at dette
dog må gøres til en forhåndsbetingelse for, at et selskab kan udøve sin
virksomhed.
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne opretholder eller
indfører love eller administrative bestemmelser, der foreskriver godken-
delse af vedtægterne og fremlæggelse af alt materiale, der er nødvendigt
for den normale gennemførelse af tilsynet.
Senest fem år efter gennemførelsen af direktivet 92/96/EØF (
1)
forelægger Kommissionen Rådet en rapport om anvendelsen af dette
stykke.!M2
(1) EFT nr. L 360 af 9. 12. 1992, s. 1.!A3
!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 8
4. Ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger om
tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økonomiske behov.
Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), og stk. 2, nævnte driftsplan skal indeholde
oplysninger eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de forpligtelser, som selskabet har til hensigt at påtage sig
b) grundprincipperne for genforsikringc) sammensætningen af minimumsgarantifonden
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af
administrationen og distributionsnettet samt de dertil bestemte
finansielle midler
endvidere for de første tre regnskabsår:
e) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter hidrørende fra direkte forsikringsvirksomhed
og fra overtagelse af genforsikring samt afgivelse i genforsikring
f) den sandsynlige økonomiske stillingg) de anslåede finansielle midler til dækning af forpligtelser og
solvensmargen.
Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en anden
medlemsstats område, meddeler den kompetente myndighed i hjemlan-
det dette.
2. Medlemsstaterne kræver, at det forsikringsselskab, som ønsker at
etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver følgende oplysninger
sammen med den i stk. 1 nævnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl.a. angives arten af den påtænkte virksomhed
og filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller
hvortil der kan sendes dokumenter, idet den pågældende adresse er
den samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til den
generalbefuldmægtigede sendes
d) navn på filialens generalbefuldmægtigede, som skal have tilstrække-
lige beføjelser til at forpligte selskabet over for tredjemand samt til
at repræsentere det over for filialmedlemsstatens myndigheder og
domstole. Med hensyn til Lloyd’ s må dette, i tilfælde af eventuelle
tvister i filialmedlemsstaten, der hidrører fra indgående forpligtelser,
ikke medføre større vanskeligheder for de sikrede, end hvis tvisterne
vedrørte selskaber af sædvanlig type. Med henblik herpå skal den
generalbefuldmægtiges kompetence især omfatte beføjelse til i
denne egenskab at give møde i retten som sagsøgt med beføjelse til
at forpligte de pågældende forsikringsgivere i Lloyd’ s.
3. Medmindre den komptente myndighed i hjemlandet henset til de
påtænkte etablering har grund til at nære mistillid til den administrative
strukturs egnethed, forsikringsselskabets finansielle situation eller de
ansvarlige lederes og den generalbefuldmægtigedes hæderlighed og
kvalifikationer eller erhvervserfaring, videresender den senest tre
måneder efter modtagelsen af alle de i stk. 2 nævnte oplysninger disse
til den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten og underretter det
berørte forsikringsselskab herom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsikrings-
selskabet råder over minimumssolvensmargenen, beregnet i overens-
stemmelse med artikel 19 og 20.!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 9
Nægter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de i stk.
2 nævnte oplysninger til den kompetente myndighed i filialmedlems-
staten, skal dette afslag begrundes over for det berørte selskab inden tre
måneder efter modtagelsen af samtlige omhandlede oplysninger. Et
sådant afslag eller manglende svar kan gøres til genstand for domstols-
prøvelse i hjemlandet.
4. Inden forsikringsselskabets filial påbegynder sin virksomhed, har
den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten en frist på to måneder
fra modtagelsen af de i stk. 3 nævnte oplysninger til i givet fald at
meddele hjemlandets kompetente myndighed de vilkår, som begrundet i
almene hensyn til skal gælde for udøvelse af denne virksomhed i
filialmedlemsstaten.
5. Så snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente myndighed
i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender nogen meddelelse, så
snart den i stk. 4 nævnte frist er udløbet, kan filialen etableres, og den
kan påbegynde sin virksomhed.
6. I tilfælde af ændring af et forhold, der er givet meddelelse om efter
stk. 2, litra b), c) eller d), skal forsikringsselskabet skriftligt meddele de
kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmedlemsstaten den
pågældende ændring, mindst en måned før ændringen foretages, således
at den kompetente myndighed i hjemlandet og i filialmedlemsstaten kan
handle i henhold til henholdsvis stk. 3 og stk. 4.
Artikel 12
Enhver beslutning om afslag skal klart begrundes og meddeles det
pågældende foretagende.
Hver medlemsstat indfører adgang til domstolsprøvelse af enhver
beslutning om afslag.
Samme adgang til domstolsprøvelse indføres for det tilfælde, at de
kompetente myndigheder endnu ikke har afgivet svar på ansøgningen om
tilladelse inden udløbet af en frist på seks måneder fra modtagelses-
datoen.
Artikel 13
1. Med forbehold af stk. 3 og stk. 7 kan intet selskab få tilladelse i
henhold til både nærværende direktiv og direktiv 73/239/EØF.
2. Dog kan medlemsstaterne fastsætte:— at selskaber, der har fået tilladelse i henhold til nærværende direktiv,
ligeledes kan få en tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 i
direktiv 73/239/EØF for de risici, der er nævnt i nr. 1 og 2 i bilaget til
samme direktiv
— at selskaber, der har fået tilladelse i henhold til artikel 6 i direktiv
73/239/EØF, udelukkende for de risici, der er nævnt i nr. 1 og 2 i
bilaget til samme direktiv, kan få en tilladelse i henhold til
nærværende direktiv.
3. De i stk. 2 omhandlede selskaber og selskaber, som ved meddelelsen
af dette direktiv udøver de i dette direktiv og i direktiv 73/239/EØF
omhandlede to former for virksomhed samtidig, kan fortsætte hermed på
betingelse af, at der i overensstemmelse med artikel 14 oprettes særskilt
forvaltning for hver af disse former for virksomhed, jf. dog stk. 6.
4. Medlemsstaterne kan fastsætte, at de i stk. 2 omhandlede selskaber
skal følge de regnskabsregler, der gælder for selskaber med tilladelse i
medfør af dette direktiv, for så vidt angår deres virksomhed som helhed.
Indtil der er sket en samordning på området, kan medlemsstaterne!M2
!B
!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 10
endvidere fastsætte, at for så vidt angår reglerne for likvidation skal den
virksomhed, der vedrører risici, der er omhandlet i nr. 1 og 2 i bilaget til
direktiv 73/239/EØF, og som udøves af de i stk. 2 nævnte selskaber,
ligeledes være underlagt de regler, der gælder for livsforsikringsvirk-
somhed.
5. Når et selskab, der udøver de i bilaget til direktiv 73/239/EØF
nævnte former for virksomhed, har økonomisk, handelsmæssig eller
administrativ tilknytning til et selskab, der udøver de i nærværende
direktiv omhandlede former for virksomhed, skal de kompetente
myndigheder i de medlemsstater, på hvis område de nævnte selskaber
har deres hjemsted, påse, at de pågældende selskabers regnskaber ikke
fordrejes ved aftaler, der indgås mellem dem, eller ved nogen anden
ordning, der kan influere på fordelingen af udgifter og indtægter.
6. En medlemsstat kan kræve af selskaber, hvis hjemsted befinder sig
på dens område, at de inden for en af medlemsstaten fastsat frist ophører
med samtidig udøvelse af disse former for virksomhed, som de udøvede
ved meddelelsen af dette direktiv.
7. Bestemmelserne i denne artikel skal tages op til fornyet behandling
på grundlag af en rapport fra Kommissionen til Rådet i lyset af den
fremtidige harmonisering af likvidationsreglerne og under alle omstæn-
digheder senest den 31. december 1999.
Artikel 14
1. Den i artikel 13, stk. 3, nævnte særskilte forvaltning skal gennem-
føres således, at der sker en adskillelse af den virksomhed, der dækkes af
dette direktiv, og den virksomhed, der dækkes af det første samordnings-
direktiv vedrørende skadesforsikring for at
— der ikke sker tilsidesættelse af de livs- og skadesforsikredes
respektive interesser, og navnlig for at overskuddet hidrørende fra
livsforsikring kommer de livsforsikrede til gode, på samme måde
som hvis foretagendet kun udøvede livsforsikringsvirksomhed;
— de finansielle minimumsforpligtelser, navnlig den solvensmargen,
der påhviler en af virksomhedsformerne i henhold enten til dette
direktiv eller til det første samordningsdirektiv vedrørende skades-
forsikring, ikke bæres af den anden form for virksomhed.
Når de finansielle minimumsforpligtelser er opfyldt på de i første afsnit,
andet led, fastsatte betingelser, og forudsat at den kompetente myndighed
underrettes herom, kan foretagendet dog anvende de eksplicitte, endnu
disponible bestanddele af solvensmargenen til den ene eller anden form
for virksomhed.
Tilsynsmyndighederne skal ved gennemgang af de to virksomheds-
formers resultater påse, at bestemmelserne i dette stykke overholdes.
2. a) Regnskabet skal føres således, at det fremgår, hvorledes
resultatet for hver af de to former for virksomhed, livsforsikring
og skadesforsikring, er opnået. Med henblik herpå opdeles
samtlige indtægter (bl.a. præmier, indbetalinger fra reassuran-
dører, finansielt udbytte) og udgifter (bl.a. forsikringsydelser,
hensættelser til tekniske reserver, reassurancepræmier, drifts-
udgifter til forsikringsvirksomheden) på forskellige konti alt
efter deres oprindelse. Poster, der er fælles for de to virk-
somhedsformer, opføres efter en fordelingsnøgle, der skal
godkendes af den kompetente tilsynsmyndighed.
b) Foretagenderne skal på grundlag af regnskabet udarbejde et
dokument, hvoraf det klart fremgår, hvilke bestanddele hver af
solvensmargenerne består af i overensstemmelse med artikel 18
i dette direktiv og med artikel 16, stk. 1, i det første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring.!M2
!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 11
3. Såfremt solvensmargenen for den ene af virksomhedsformerne ikke
er tilstrækkelig, skal tilsynsmyndighederne over for denne virksomheds-
form træffe de foranstaltninger, som er fastlagt i det for denne gældende
direktiv, uanset hvilke resultater der er opnået af den anden virk-
somhedsform. Som en undtagelse fra stk. 1, første afsnit, andet led, kan
disse foranstaltninger gå ud på at tillade overførsel fra den ene
virksomhedsform til den anden.
Afdeling B
Betingelser for udøvelse af forsikringsvirksomhed
Artikel 15
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab,
herunder tilsyn med den virksomhed, det udøver gennem filialer og
som led i præstation af tjenesteydelser, henhører udelukkende under
hjemlandets kompetence. Hvis de kompetente myndigheder i den
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, har en begrundet formodning
om, at et forsikringsselskabs virksomhed vil kunne skade selskabets
finansielle soliditet, underretter de de kompetente myndigheder i
forsikringsselskabets hjemland herom. Hjemlandets kompetente myn-
digheder kontrollerer, at selskabet overholder de i dette direktiv fastsatte
forsigtighedsprincipper.
2. Det finansielle tilsyn dækker forsikringsselskabets samlede virk-
somhed og omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens og
oprettelsen af forsikringsmæssige hensættelser, herunder livsforsikrings-
hensættelser, og med de aktiver, der medgår til dækning heraf i
overensstemmelse med de regler eller den praksis, der gælder i
hjemlandet, i henhold til bestemmelser, der er vedtaget på fællesskabs-
niveau.
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der i alle
forsikringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ og regn-
skabsmæssig praksis og fyldestgørende interne kontrolprocedurer.
Artikel 16
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse i en medlemsstat, udøver
sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat, skal
filialmedlemsstaten sørge for, at hjemlandets kompetente myndigheder
efter forudgående meddelelse herom til filialmedlemsstatens kompetente
myndigheder, selv eller ved personer, de bemyndiger hertil, på stedet kan
kontrollere de oplysninger, der er nødvendige for det finansielle tilsyn
med selskabet. Filialmedlemsstatens kompetente myndigheder kan
deltage i denne kontrol.
Artikel 17
1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at afsætte tilstræk-
kelige forsikringsmæssige hensættelser, herunder livsforsikringshensæt-
telser, i forhold til dets samlede virksomhed.
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter
følgende principper:
A. i) livsforsikringshensættelserne beregnes efter en tilstrækkelig
forsigtig prospektiv aktuarmæssig metode under hensyn til alle
fremtidige forpligtelser i henhold til de betingelser, der er fastsat
for hver enkelt løbende forsikringsaftale, herunder navnlig:
— alle garanterede ydelser, herunder garanterede tilbagekøbs-
værdier
— den bonustildeling, som de sikrede kollektivt eller indivi-
duelt har ret til, uanset hvordan de pågældende former for
bonus benævnes!B
!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 12
— alle optioner, som den sikrede har ret til i henhold til
forsikringsaftalen
— selskabets udgifter, herunder provisioner
under hensyntagen til fremtidige præmieindtægter
ii) en retrospektiv metode kan anvendes, hvis det kan godtgøres, at
de forsikringsmæssige hensættelser, som bliver resultatet af
denne beregningsmetode, ikke bliver lavere end de hensættelser,
som fremkommer ved en tilstrækkelig forsigtig prospektiv
metode, eller hvis anvendelsen af den prospektive metode ikke
er mulig for den pågældende forsikringstype
iii) en forsigtig beregning er ikke ensbetydende med en beregning,
der foretages på grundlag af de mest sandsynlige hypoteser, idet
der i rimeligt omfang skal tages højde for negative afvigelser i
de forskellige faktorer
iv) den metode, der anvendes ved beregningen af de forsikrings-
mæssige hensættelser, skal være forsigtig ikke blot i sig selv,
men også når man betragter den metode, der anvendes ved
værdiansættelsen af de aktiver, som medgår til dækning af
hensættelserne
v) de forsikringsmæssige hensættelser skal beregnes særskilt for
hver forsikringsaftale. Approksimative eller gennemsnitsbasere-
de beregninger er dog tilladt, når der er grund til at formode, at
resultatet vil blive tilnærmelsesvis det samme som ved
individuelle beregninger. Princippet om individuel beregning
er ikke til hinder for, at der foretages supplerende hensættelser til
dækning af generelle risici, der ikke er individualiserede
vi) når en forsikringsaftales tilbagekøbsværdi er garanteret, skal der
for en sådan aftale foretages livsforsikringshensættelser, hvis
størrelse til enhver tid mindst svarer til denne garanterede
tilbagekøbsværdi på samme tidspunkt.
B. Den rentesats, der lægges til grund, skal vælges med forsigtighed.
Den fastsættes i henhold til de bestemmelser, som den kompetente
myndighed i hjemlandet har fastsat, under anvendelse af følgende
principper:
a) for alle aftaler fastsætter den kompetente myndighed i selskabets
hjemland en eller flere maksimumsrentesatser specielt efter
følgende regler:
i) Når aftalerne indeholder en rentegaranti, fastsætter den
kompetente myndighed i selskabets hjemland en fælles
maksimumsrentesats. Denne sats kan variere efter, hvilken
valuta forsikringsaftalen er fastsat i, forudsat at den ikke
overstiger 60 % af rentesatsen for statsobligationslån i den
valuta, forsikringsaftalen er fastsat i. Hvis der er tale om en
aftale i ecu, fastsættes denne grænse i forhold til de lån,
udtrykt i ecu, EF-institutionerne har optaget.
Hvis medlemsstaten i medfør af andet punktum i oven-
nævnte afsnit beslutter at fastsætte en maksimumsrentesats
for aftaler, der er fastsat i en bestemt medlemsstats valuta,
rådfører den sig forinden med den kompetente myndighed i
den medlemsstat, hvis valuta aftalen er fastsat i
ii) når selskabets aktiver ikke er værdiansat til deres anskaf-
felsesværdi, kan en medlemsstat fastsætte, at der kan
beregnes en eller flere maksimumsrentesatser under hen-
syntagen til afkastet af de tilsvarende aktiver, der indgår i
forsikringsselskabets beholdning med fradrag af en for-
sigtighedsmargen og, specielt for aftaler med løbende
præmiebetaling, desuden under hensyntagen til det forven-
tede afkast af de fremtidige aktiver. Forsigtighedsmargenen
og den eller de maksimumsrentesatser, der anvendes på det
forventede afkast af de fremtidige aktiver, fastsættes af den
kompetente myndighed i hjemlandet!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 13
b) fastlæggelse af en maksimumsrentesats betyder ikke, at sel-
skabet skal anvende en så høj rentesats
c) hjemlandet kan beslutte, at litra a) ikke skal anvendes på
følgende aftaletyper:
— aftaler tilknyttet investeringsfonde
— aftaler med engangspræmie med en løbetid på indtil otte år
— aftaler uden ret til bonus og livrenteaftaler uden tilbagekøbs-
værdi.
I de tilfælde, der er omtalt i de sidste to led i første afsnit, kan
der, når der vælges en forsigtig rentesats, tages hensyn til den
valuta, som forsikringsaftalen er fastsat i, og til de tilsvarende
aktiver, der indgår i beholdningen, samt til det forventede afkast
af de fremtidige aktiver, når selskabets aktiver værdiansættes til
deres markedsværdi.
Den rentesats, der lægges til grund, må under ingen omstæn-
digheder være højere end afkastet af aktiverne, beregnet i
henhold til hjemlandets regnskabsregler efter fradrag af et
passende beløb
d) medlemsstaten kræver, at selskabet foretager en regnskabs-
mæssig hensættelse med det formål at sikre de rentemæssige
forpligtelser, det har indgået over for de forsikrede, dersom det
nuværende eller forventede afkast af selskabets aktiver ikke er
tilstrækkeligt til at opfylde disse forpligtelser
e) de maksimumsrentesatser, som fastsættes i henhold til litra a),
meddeles Kommissionen samt de kompetente myndigheder i de
medlemsstater, der anmoder om det.
C. De statistiske beregningselementer samt omkostningselementerne
skal vælges med forsigtighed under hensyntagen til, i hvilken stat
forpligtelsen består, hvilken forsikringstype der er tale om, samt til
de administrative omkostninger og forudsatte provisioner.
D. Hvad angår forsikringsaftaler med ret til bonus, kan der i den
metode, der lægges til grund for beregning af de forsikringsmæssige
hensættelser, implicit eller eksplicit og i overensstemmelse med de
øvrige antagelser om den fremtidige udvikling og den nuværende
metode for beregning af bonus, tages hensyn til fremtidig bonus-
beløb af enhver art.
E. Hensættelser til dækning af fremtidige omkostninger kan være
implicitte ved f.eks. kun at tage højde for de fremtidig nettopræmier,
dvs. uden administrationstillæg. De samlede hensættelser, implicitte
eller eksplicitte, må dog ikke være lavere end det beløb, som en
forsigtig beregning ville resultere i.
F. Metoden for beregning af de forsikringsmæssige hensættelser må
ikke forandres fra år til år som følge af vilkårlige ændringer i
metoden eller beregningsgrundlaget og skal være udformet således,
at bonusbeløbene frigives på rimelig vis under forsikringsaftalens
løbetid.
2. Forsikringsselskaber skal fremlægge for offentligheden, på hvilket
beregningsgrundlag og efter hvilke metoder de forsikringsmæssige
hensættelser, herunder hensættelser til bonus, beregnes.
3. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets forsik-
ringsmæssige hensættelser vedrørende den samlede virksomhed er
dækket af kongruente aktiver i overensstemmelser med artikel 24 i
direktiv 92/96/EØF. For så vidt angår virksomhed, der udøves i
Fællesskabet, skal disse aktiver befinde sig dér. Medlemsstaterne kræver
ikke af forsikringsselskaberne, at deres aktiver skal befinde sig i en
bestemt medlemsstat. Hjemlandet kan dog lempe reglerne for aktivernes
lokalisering.!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 14
4. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssige hensættelser
dækkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætter det den tilladte
procentdel. Det kan i så fald ikke stille krav om, hvor disse tilgodeha-
vender skal befinde sig.
Artikel 18
Hver medlemsstat pålægger hvert foretagende, hvis vedtægtsmæssige
hjemsted er beliggende på dens område, at råde over en i forhold til dets
samlede virksomhed tilstrækkelig solvensmargen.
Solvensmargenen udgøres af:
1. selskabets formue fri for enhver påregnelig forpligtelse og med
fradrag af immaterielle værdier. Denne formue omfatter navnlig:
— den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringssel-
skaber, den faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti,
forudsat at disse konti opfylder alle følgende kriterier:
a) vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til
medlemmerne kun kan foretages, hvis solvensmargenen
ikke herved falder under det krævede niveau, eller efter
selskabets opløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld er
afviklet
b) vedtægterne fastsætter, for så vidt angår betalinger af andre
årsager end individuelle medlemsophør, at de ansvarlige
myndigheder underrettes herom mindst én måned i forvejen,
og at de inden for denne frist kan forbyde betalingen
c) de relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres,
efter at de kompetente myndigheder har erklæret, at de ikke
har nogen indvending mod ændringen, jf. dog kriterierne i
litra a) og b)
— halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond, når
den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond
— lovmæssige og frie reserver, der ikke modsvarer forpligtelserne— overført overskud— kumulative præferenceaktier og ansvarlig indskudskapital kan
medtages, men i så fald højst med et beløb svarende til 50 % af
margenen, hvoraf ansvarlig indskudskapital med fast løbetid
eller kumulative præferenceaktier med fast løbetid højst må
udgøre 25 %, forudsat at mindst følgende betingelser er opfyldt:
a) i tilfælde af et forsikringsselskab konkurs eller likvidation
findes der bindende aftaler om, at ansvarlig indskudskapital
eller præferenceaktier efterstilles alle andre fordringer og
først fyldestgøres, når al anden udestående gæld er betalt
For ansvarlig indskudskapital skal ligeledes følgende betingelser
være opfyldt:
b) kun faktisk indbetalte midler tages i betragtningc) for indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige
løbetid være mindst fem år. Senest et år inden tilbagebeta-
lingsdatoen forelægger forsikringsselskabet med henblik på
godkendelse de kompetente myndigheder en plan over,
hvorledes solvensmargenen vil blive fastholdt på eller bragt
op på det krævede niveau ved løbetidens udløb, medmindre
den andel, den ansvarlige indskudskapital kan udgøre af
solvensmargenen, nedsættes gradvis i løbet af mindst de
sidste fem år inden den aftalte tilbagebetalingsdag. De
kompetente myndigheder kan give tilladelse til anticiperet
tilbagebetaling af sådanne midler, når anmodning herom
indgives af det emitterende forsikringsselskab, og dets
solvensmargen ikke derved falder under det krævede niveau!M2
!B
!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 15
d) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen
løbetid, skal der gælde et opsigelsesvarsel på fem år,
medmindre indskudskapitalen ikke længere medregnes som
en komponent af solvensmargenen, eller medmindre de
kompetente myndigheders forudgående samtykke specielt
kræves for tilbagebetaling før tiden. I sidstnævnte tilfælde
underretter forsikringsselskabet mindst seks måneder inden
datoen for den foreslåede tilbagebetaling de kompetente
myndigheder med angivelse af den faktiske og den krævede
solvensmargen før og efter denne tilbagebetaling. De
kompetente myndigheder giver kun tilladelse til tilbagebe-
talingen, hvis der ikke er risiko for, at forsikringsselskabets
solvensmargen falder under det krævede niveau
e) låneaftalen må ikke indeholde nogen klausul om, at gælden
under nærmere angivne omstændigheder, bortset fra likvi-
dation af forsikringsselskabet, skal tilbagebetales inden den
aftale forfaldsdato
f) låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente
myndigheder har erklæret, at de ikke har nogen indven-
dinger mod ændringen
— værdipapirer med ubestemt løbetid og andre instrumenter —
herunder andre kumulative præferenceaktier end de i foregående
led omhandlede — der opfylder følgende betingelser, op til 50 %
af margenen for de i forrige led nævnte værdipapirer og
ansvarlig indskudskapital:
a) de må ikke kunne tilbagebetales på ihændehaverens initiativ
eller uden den kompetente myndigheds forhåndsgodken-
delse
b) aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give forsik-
ringsselskabet mulighed for at udskyde betaling af renter af
gælden
c) långiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al
anden ikke efterstillet gæld
d) de for udstedelsen af værdipapirer gældende dokumenter
skal indeholde bestemmelse om, at gæld og ikke betalte
renter skal kunne medgå til dækning af tabene, samtidig med
at forsikringsselskabet skal kunne fortsætte sin virksomhed
e) kun faktisk indbetale beløb tages i betragtning;
2. i det omfang den nationale lovgivning tilladet det: de bonusreserver,
der er opført på status, for så vidt de kan anvendes til dækning af
eventuelle tab og ikke er udloddet til de enkelte forsikrede.
3. efter ansøgning og begrundelse fra foretagendet rettet til tilsyns-
myndigheden i den medlemsstat, på hvis område dets vedtægts-
mæssige hjemsted er beliggende, og med denne myndigheds
indforståelse:
a) et beløb, der svarer til 50 % af foretagendets fremtidige
overskud; størrelsen af det fremtidige overskud bestemmes ved
at multiplicere det skønnede årlige overskud med en faktor, der
er udtryk for kontrakternes gennemsnitlige restvarighed; denne
faktor kan ikke overstige 10; det skønnede årlige overskud
sættes til det aritmetiske gennemsnit af det i løbet af de seneste
fem år opnåede overskud inden for de i artikel 1 opregnede
former for virksomhed.
Beregningsgrundlaget for multiplikationsfaktoren for det skøn-
nede årlige overskud samt de elementer, der indgår i beregnin-
gen af det opnåede overskud, fastsættes efter fælles aftale af
medlemsstaternes kompetente myndigheder i samarbejde med
Kommissionen. Indtil denne aftale er kommet i stand, fastlægges!M2
!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 16
disse elementer i overensstemmelse med lovgivningen i den
medlemsstat, på hvis område foretagendet (hovedsæde, agentur
eller filial) udøver sin virksomhed.
Efter at de kompetente myndigheder har defineret begrebet »det
opnåede overskud«, skal Kommissionen fremsætte forslag til
harmonisering af dette begreb inden for rammerne af et direktiv
om harmonisering af forsikringsforetagenders årsregnskaber og
om gennemførelse af den samordning, der er fastsat i artikel 1,
stk. 2, i direktiv 78/660/EØF (1).
b) såfremt der ikke anvendes zillmering, eller såfremt der anvendes
zillmering, som ikke når op på de akkvisitionstillæg, som indgår
i præmien: forskellen mellem den præmiereserve, der ikke er
zillmeret eller delvis zillmeret, og en præmiereserve, der er
zillmeret med en zillmeringssats, der er lig de akkvisitionstillæg,
som indgår i præmien; dette beløb må dog ikke overstige 3,5 %
af summen af forskellen mellem livsforsikringskapitalerne og
præmiereserverne for alle de kontrakter, hvor zillmering er
mulig; men denne forskel nedsættes eventuelt med et beløb, som
svarer til de ikke afskrevne akkvisitionsomkostninger, der er
opført som et aktiv;
c) såfremt der gives godkendelse fra tilsynsmyndighederne i de
pågældende medlemsstater, hvor foretagendet udøver sin virk-
somhed: de skjulte reserver, der er opstået som følge af en for
lav ansættelse af aktiver og en for høj ansættelse af passiverne
bortset fra præmiereserverne, i det omfang sådanne skjulte
reserver ikke har karakter af et undtagelsestilfælde.
Artikel 19
Med forbehold af artikel 20 skal solvensmargenens minimum fastsættes
som anført nedenfor, alt efter hvilke forsikringsklasser der udøves:
a) For den forsikringsvirksomhed, som omhandles i artikel 1, nr. 1, litra
a) og b), bortset fra forsikringsvirksomhed knyttet til investerings-
fonds, og den i artikel 1, nr. 3, omhandlede virksomhed skal dette
minimum være summen af følgende to resultater:
— første resultat:
Det tal, der svarer til 4 % af præmiereserven, vedrørende direkte
forsikringsvirksomhed uden fradrag af afgivelse i genforsikring
og vedrørende overtagelser af genforsikring, skal multipliceres
med det forhold, der i det seneste regnskabsår bestod mellem
præmiereservernes beløb, med fradrag af afgivelserne i genfor-
sikring, og præmiereservernes bruttobeløb som nævnt ovenfor;
dette forhold må under ingen omstændigheder være mindre end
85 %;
— andet resultat:
For de kontrakter, hvor risikosummen ikke er negativ, mul-
tipliceres det tal, der udgør 0,3 % af risikosummen, som
foretagendet har påtaget sig ansvaret for, med det forhold, der i
det seneste regnskabsår bestod mellem størrelsen af risikosum-
men, for hvilken foretagendet forbliver ansvarligt efter afgivelse
og retrocession i genforsikring, og størrelsen af risikosummen
uden fradrag af afgivelse i genforsikring; dette forhold må under
ingen omstændigheder være under 50 %;
For ophørende dødsfaldsforsikringer med en løbetid på højst tre år
udgør ovennævnte procentsats 0,1 %; for dødsfaldsforsikringer med
en løbetid på over 3 år men ikke over 5 år udgør procentsatsen
0,15 %.!B
(1) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11.1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 17
b) For accessoriske forsikringer, der omhandles i artikel 1, nr. 1, litra c),
skal solvensmargenen være lig resultatet af følgende beregning:
— de tilgodehavende præmier eller bidrag i direkte forsikrings-
forretninger af enhver art i løbet af det seneste regnskabsår,
inklusive accessoriske, lægges sammen;
— hertil lægges beløbet for de præmier, der er overtaget i
genforsikring i løbet af det seneste regnskabsår;
— herfra fradrages det samlede beløb for de i løbet af det seneste
regnskabsår annullerede præmier eller bidrag samt det samlede
beløb for skatter og afgifter på de præmier og bidrag, der indgår i
den samlede indtægt.
Efter at have delt det således fremkomne beløb i to rater, af hvilke
den første går op til 10 millioner regningsenheder, og den anden
omfatter det resterende beløb, beregnes brøkdele på henholdsvis 18
% og 16 % af disse rater og lægges sammen.
Den således beregnede sum multipliceres med det forhold, der i det
seneste regnskabsår bestod mellem størrelsen af foretagendets
forsikringsydelser efter afgivelse og retrocession i genforsikring,
og forsikringsydelsernes bruttobeløb; dette forhold må under ingen
omstændigheder være under 50 %.
For så vidt angår sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet
Lloyd’ s, sker beregningen af solvensmargenen på grundlag af
nettopræmierne; disse multipliceres med en fast procentsats, der
fastsættes årligt af tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, hvor det
vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende. Denne faste procentsats
skal beregnes på grundlag af de seneste statistiske oplysninger,
særlig vedrørende de udbetalte provisioner. Disse oplysninger samt
de foretagne beregninger meddeles tilsynsmyndighederne i de lande,
på hvis område Lloyd’ s er etableret.
c) For de i artikel 1, nr. 1, litra d), omhandlede sygeforsikringer, som
indgås for en lang periode og er uopsigelige, og for den i artikel 1, nr.
2, litra b), omhandlede kapitaliseringsvirksomhed skal solvensmar-
genen være lig 4 % af præmiereserven, beregnet som angivet i denne
artikel under litra a), første resultat.
d) For tontine-virksomhed, som omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a), skal
solvensmargenen være lig 1 % af sammenslutningernes formue.
e) For forsikringsvirksomhed, som omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a)
og b), og som er knyttet til investeringsfonds, samt for den i artikel 1,
nr. 2, litra c), d) og e), nævnte virksomhed, skal solvensmargenen
være lig med:
— 4 % af præmiereserven, beregnet som angivet i denne artikel
under litra a), første resultat, i det omfang foretagendet påtager
sig en investeringsrisiko, og 1 % af den således beregnede
reserve, i det omfang foretagendet ikke påtager sig nogen
investeringsrisiko, og under forudsætning af, at kontraktens
løbetid overstiger fem år, og det beløb, der skal dække de i
kontrakten fastsatte driftsomkostninger, fastsættes for en periode
på over fem år,
plus
— 0,3 % af risikosummen, beregnet som angivet i denne artikel
under litra a), andet resultat, første afsnit, i det omfang
foretagendet påtager sig en dødsrisiko.
Artikel 20
1. En tredjedel af solvensmargenens minimum, således som fastsat i
artikel 19, udgør garantifonden. Den består med forbehold af stk. 2 for
op til mindst 50 %’ s vedkommende af de bestanddele, der er nævnt i
artikel 18, nr. 1 og 2.
2. a) Garantifonden skal dog være mindst 800 000 regningsenheder.!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 18
b) Hver medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at minimums-
garantifonden nedsættes til 600 000 regningsenheder for gensi-
dige selskaber og tontine-selskaber.
c) For tontine-selskaber, samt for de i artikel 3, stk. 2, andet led,
andet punktum, nævnte gensidige forsikringsselskaber, kan hver
medlemsstat, så snart disse falder ind under direktivets anven-
delsesområde, tillade, at der oprettes en minimumsgarantifond
på 100 000 regningsenheder, som efterhånden bringes op på det
i litra b) fastsatte beløb ved indbetalinger af på hinanden
følgende rater på 100 000 regningsenheder hver gang præmie-
indtægten stiger med 500 000 regningsenheder.
d) Den i litra a), b) og c) omhandlede minimumsgarantifond skal
være sammensat af de bestanddele, der er nævnt i artikel 18, nr.
1o g2 .
3. Gensidige forsikringsselskaber, der ønsker at udvide deres virk-
somhed i henhold til artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette,
såfremt de omgående efterkommer reglerne i stk. 2, litra a) og b), i denne
artikel.
Artikel 21
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de aktiver, der
ikke medgår til dækningen af de forsikringsmæssige hensættelser i
henhold til artikel 17.
2. Med forbehold af artikel 17, stk. 3, artikel 24, stk. 1, 2, 3 og 5, og
artikel 26, stk. 1, andet afsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænse den
frie rådighed over rørlige og faste aktiver, der indgår i de tilladte
forsikringsselskabers formue.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som
medlemsstaterne kan træffe i deres egenskab af ejere eller deltagere i
de pågældende selskaber, under beskyttelse af de sikredes interesser.
Artikel 22
1. Medlemsstaterne kan ikke pålægge foretagender, at de skal afgive en
del af deres tegnede forsikringer vedrørende de i artikel 1 omhandlede
forsikringsformer til et eller flere organer, som er fastsat af de nationale
bestemmelser.
2. Den Italienske Republik drager omsorg for, at kravet om, at
viksomheder, der er etableret i landet, skal afgive en del af deres
tegnede forsikringer til »Istituto nazionale di assicurazioni« bortfalder
senest den 20. november 1994.
Artikel 23
1. Hver medlemsstat pålægger de foretagender, der har deres vedtægts-
mæssige hjemsted på dens område, hvert år at aflægge beretning over
deres samlede virksomhed, deres situation og deres solvens.
2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har hjemsted
på deres område, at de regelmæssigt fremlægger materiale, der er
nødvendigt for udøvelsen af tilsynet, samt statistisk materiale. De
kompetente myndigheder sender hinanden det materiale og de oplys-
ninger, der har relevans for udøvelsen af tilsynet.!B
!M2
!B
!M1
!B
!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 19
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med henblik
på, at de kompetente myndigheder har de nødvendige beføjelser og
midler til at føre tilsyn med virksomheden i forsikringsselskaber, der har
hjemsted på deres område, herunder virksomhed, der udøves uden for
dette område, i overensstemmelse med Rådets direktiver vedrørende
denne virksomhed, samt med henblik på disses gennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl.a. give de kompetente myndigheder
mulighed for:
a) at skaffe sig indgående viden om selskabets situation og samlede
virksomhed, navnlig
— ved indhenting af oplysninger eller rekvirering af dokumentation
vedrørende forsikringsvirksomheden
— eller ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs forretnings-
lokaler
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollerer selskabet,
for at sikre, at selskabets virksomhed er i overensstemmelse med de
love og administrative bestemmelser, som selskabet skal overholde i
de forskellige medlemsstater, og især i overensstemmelse med
driftsplanen, dersom denne er obligatorisk, samt for at undgå eller
fjerne uregelmæssigheder, der vil kunne bringe de sikredes interesser
i fare
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndigheder
skal have mulighed for at indhente alle oplysninger vedrørende
forsikringsaftaler, som mæglerne er i besiddelse af.
Artikel 24
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 17, kan
den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde den frie
rådighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetente
myndigheder i de medlemsstater, hvor forpligtelsen består.
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i et selskab,
hvis solvensmargen ikke længere udgør det minimum, der er foreskrevet
i artikel 19, kræver den kompetente myndighed i hjemlandet en
genoprettelsesplan, der skal forelægges den til godkendelse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den
opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forværres yderligere,
desuden begrænse eller forbyde den frie rådighed over selskabets aktiver.
Den underretter da myndighederne i de andre medlemsstater, på hvis
område selskabet udøver sin virksomhed, om alle trufne foranstaltninger,
og disse myndigheder træffer på den første myndigheds anmodning de
samme foranstaltninger som denne.
3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den i artikel 20 definerede
garantifond, kræver den kompetente myndighed i hjemlandet af selskabet
en kortfristet finansieringsplan, der skal forelægges den til godkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over
selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlemsstater,
på hvis område selskabet udøver virksomhed, herom, og disse træffer på
dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelse
af de sikredes interesser.1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 20
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er nødvendige for,
at den i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, 2 og 3, på anmodning af
selskabets hjemland og i overensstemmelse med sin nationale lovgivning
kan forbyde den frie rådighed over de aktiver, der befinder sig på dens
område; hjemlandet skal angive, hvilke aktiver der skal være omfattet af
disse foranstaltninger.
Afdeling C
Tilbagekaldelse af en tilladelse
Artikel 26
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den kompetente
myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af denne myndighed, hvis
selskabet:
a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder,
udtrykkeligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sin virksomhed
i en periode på over seks måneder, medmindre der i den pågældende
medlemsstat findes bestemmelser om, at tilladelsen i sådanne
tilfælde uden videre bortfalder
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplan eller
finansieringsplan som omhandlet i artikel 24
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af de
bestemmelser, som gælder for det.
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter den
kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndigheder i de
øvrige medlemsstater herom, og disse skal træffe alle nødvendige
foranstaltninger for at forhindre det pågældende selskab i at påbegynde
nye forretninger på deres område i henhold til reglerne om fri
etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
Herudover træffer førstnævnte myndighed sammen med sidstnævnte
myndigheder alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de sikredes
interesser og begrænser navnlig den frie rådighed over selskabets aktiver
i medfør af artikel 24, stk. 1, stk. 2, andet afsnit, og stk. 3, andet afsnit.
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal udførligt
begrundes og meddeles det pågældende selskab.
AFSNIT III A
REGLER FOR AGENTURER ELLER FILIALER, DER ER
ETABLERET INDEN FOR FÆLLESSKABET, OG SOM HØRER
UNDER FORETAGENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEM-
STED UDEN FOR FÆLLESSKABET
Artikel 27
1. Hver medlemsstat gør adgangen til den i artikel 1 omhandlede form
for virksomhed på dens område betinget af en administrativ tilladelse for
alle foretagender med vedtægtsmæssigt hjemsted uden for Fællesskabet.
2. Medlemsstaten kan give denne tilladelse, såfremt foretagendet
mindst opfylder følgende betingelser:
a) er beføjet til at udøve den i artikel 1 omhandlede virksomhed i
medfør af den nationale lovgivning, som det er undergivet;!M2
!M1
!B
!M2
!M1
!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 21
b) opretter et agentur eller en filial på denne medlemsstats område;
c) forpligter sig til på agenturets eller filialens hjemsted at føre særskilt
regnskab for den virksomhed, der udøves der, samt opbevare alle
forretningsdokumenter sammesteds;
d) udpeger en generalagent, som skal godkendes af den kompetente
myndighed;
e) i den medlemsstat, hvor virksomheden udøves, råder over aktiver af
en størrelse, der mindst er lig med halvdelen af det i artikel 20, stk.
2, litra a), foreskrevne minimum for garantifonden og deponerer en
fjerdedel af dette minimum som sikkerhed;
f) forpligter sig til at være i besiddelse af en solvensmargen i
overensstemmelse med artikel 29;
g) fremlægger en driftsplan i henhold til artikel 11, stk. 1 og 2.
Artikel 28
Medlemsstaterne pålægger foretagenderne at oprette de i artikel 17
omhandlede tilstrækkelige reserver, der svarer til de på deres område
indgåede forpligtelser. De sørger for, at agenturet eller filialen dækker
disse reserver ved hjælp af ækvivalente og, i det omfang medlemsstaten
kræver det, kongruente aktiver.
Medlemsstaternes lovgivning finder anvendelse ved beregningen af disse
reserver, ved fastsættelsen af de måder, hvorpå midlerne kan anbringes,
ved vurderingen af aktiverne, og i givet fald ved bestemmelsen af, i
hvilket omfang det kan tillades, at aktiverne dækker disse reserver.
Den pågældende medlemsstat kræver, at de aktiver, der dækker disse
reserver, er lokaliseret på dens område. Dog finder artikel 17, stk. 3,
anvendelse.
Artikel 29
1. Hver medlemsstat pålægger de agenturer eller filialer, der er oprettet
på dens område, at råde over en solvensmargen, der er sammensat som
beskrevet i artikel 18. Margenens minimum beregnes i overensstemmelse
med artikel 19. Ved denne beregning tages kun de af agenturet eller
filialen foretagne forretninger i betragtning.
2. En tredjedel af solvensmargenens minimum udgør garantifonden.
Denne garantifond kan dog ikke være mindre end halvdelen af det i
artikel 20, stk. 2, litra a), fastsatte minimum. Initialdepotet, som er stillet
i overensstemmelse med artikel 27, stk. 2, litra e), er medregnet heri.
Garantifonden og denne fonds minimum sammensættes i overensstem-
melse med artikel 20.
3. De aktiver, der dækker solvensmargenens minimum, skal op til et
beløb på størrelse med garantifonden være lokaliseret i den medlemsstat,
hvor virksomheden udøves, og for så vidt angår det resterende beløb,
inden for Fællesskabet.
Artikel 30
1. Foretagender, der har anmodet om eller opnået tilladelse fra flere
medlemsstater, kan anmode om følgende fordele, som kun kan ydes
samlet:
a) den i artikel 29 omhandlede solvensmargen beregnes på grundlag af
den samlede virksomhed, som de udøver inden for Fællesskabet; i så
fald tages kun den virksomhed, som udøves af samtlige agenturer
eller filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, i betragtning
ved denne beregning;
d) den i artikel 27, stk. 2, litra e), omhandlede sikkerhed skal kun stilles
i én af disse stater;!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 22
c) de aktiver, der dækker garantifonden, kan lokaliseres i hvilken som
helst af de medlemsstater, hvor de udøver deres virksomhed.
Anmodning om opnåelse af de i stk. 1 nævnte fordele fremsendes til de
kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater. I anmodnin-
gen opgives den myndighed, der fremtidig skal føre tilsyn med de i
Fællesskabet etablerede filialers eller agenturers solvens for så vidt angår
deres samlede virksomhed. Foretagendets valg af myndighed skal
begrundes. Sikkerhedsstillelsen skal deponeres i den pågældende
medlemsstat.
3. De i stk. 1 nævnte fordele må kun ydes, såfremt de kompetente
myndigheder i alle de medlemsstater, som anmodningen er fremsendt til,
samtykker. De får virkning fra det tidspunkt, på hvilket den valgte
tilsynsmyndighed over for de øvrige tilsynsmyndigheder har erklæret sig
rede til at varetage tilsynet med de i Fællesskabet établerede filialers
eller agenturers solvens for så vidt angår deres samlede virksomhed.
Den valgte tilsynsmyndighed modtager fra de øvrige medlemsstater de
oplysninger, der er nødvendige for at føre tilsyn med den samlede
solvens for agenturer og filialer, der er etableret på deres område.
4. Tilladelsen til at anvende de i medfør af denne artikel ydede fordele
tilbagekaldes af samtlige berørte medlemsstater samtidig på foranledning
af en eller flere af de berørte medlemsstater.
Artikel 31
1. a) Med forbehold af litra b) kan de i dette afsnit III omhandlede
agenturer og filialer ikke på en medlemsstats område samtidig
drive virksomhed som omhandlet i bilaget til det første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring og virksomhed
omfattet af dette direktiv.
b) Med forbehold af litra c) kan medlemsstaterne fastsætte, at de i
dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som ved
meddelelsen af dette direktiv samtidig udøver de to former for
virksomhed på en medlemsstats område, kan fortsætte deres
virksomhed dér på betingelse af, at der i overensstemmelse med
artikel 14 oprettes særskilt forvaltning for hver af disse former
for virksomhed.
c) Enhver medlemsstat, som i medfør af artikel 13, stk. 6, litra a)
eller b), har krævet af de foretagender, der er etableret på dens
område, at de ophører med samtidig at udøve de former for
virksomhed, som de udøvede ved meddelelsen af dette direktiv,
skal kræve, at denne afgørelse ligeledes finder anvendelse på de
i dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som er
etableret på dens område, og som dér udøver begge former for
virksomhed samtidig.
d) Medlemsstaterne kan fastsætte, at de i dette afsnit III
omhandlede agenturer og filialer, hvis hovedsæde samtidigt
udøver begge former for virksomhed, og som ved meddelelsen af
dette direktiv på en medlemsstats område udelukkende udøver
de af dette direktiv omfattede former for virksomhed, kan
fortsætte deres virksomhed dér. Når foretagendet ønsker at
udøve de i første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsik-
ring omhandlede former for virksomhed på dette område, kan
det kun udøve de i dette direktiv omhandlede former for
virksomhed gennem et datterselskab.
2. Artikel 23 og 24 finder tilsvarende anvendelse på de i dette afsnit III
omhandlede agenturer og filialer.
Ved anvendelsen af artikel 24 ligestilles den tilsynsmyndighed, der
gennemfører efterprøvningen af disse agenturers eller filialers samlede
solvens, med myndigheden i den medlemsstat, hvor det vedtægstmæssige
hjemsted er beliggende.!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 23
3. Såfremt den i artikel 30, stk. 2, nævnte myndighed tilbagekalder
tilladelsen, underretter den tilsynsmyndighederne i de øvrige medlems-
stater, hvor foretagendet udøver sin virsomhed, herom, og disse træffer
hensigtsmæssige foranstaltninger. Såfremt beslutningen om tilbagekal-
delse begrundes med utilstrækkelig solvensmargen, beregnet i over-
ensstemmelse med artikel 30, stk. 1, litra a), tilbagekalder tilsyns-
myndighederne i de øvrige berørte medlemsstater ligeledes deres
tilladelse.
Artikel 31a
1. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på dens område og
omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres
forsikringsbestand til et overtagende selskab, der er etableret i samme
medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlemsstat eller
i givet fald i den i artikel 30 omhandlede medlemsstat bekræfter, at det
overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning, har den fornødne
solvensmargen.
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på dens område og
omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres
forsikringsbestand til et forsikringsselskab med hjemsted i en anden
medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlemsstat
beræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning,
har den fornødne solvensmargen.
3. Såfremt en medlemsstat på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser tillader, at agenturer og filialer, der er etableret på dens
område og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deres
forsikringsbestand til et agentur eller en filial, som er omhandlet i dette
afsnit og etableret på en anden medlemsstats område, skal den sikre sig,
at de kompetente myndigheder i det overtagende selskabs hjemland eller
i givet fald i den i artikel 30 omhandlede medlemsstat bekræfter, at det
overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning, har den fornødne
solvensmargen, samt at en sådan overdragelse er mulig efter loven i det
overtagende selskabs hjemland, og at sidstnævnte er indforstået med
overdragelsen.
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den over-
dragende filial er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævnte tilfælde
tilladelse til overdragelsen efter at have modtaget godkendelse fra den
kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor forpligtelsen består,
såfremt denne ikke er den medlemsstat, hvor det overdragende agentur
eller den overdragende filial er beliggende.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler de
kompetente myndigheder i det overdragende forsikringsselskabs hjem-
land deres udtalelse eller deres samtykke senest tre måneder efter
anmodningens modtagelse; har de hørte myndigheder ikke svaret ved
udløbet af denne frist, betragtes dette som en positiv eller et stiltiende
samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, offentliggøres som foreskrevet i
den nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres gældende
over for de berørte forsikringstagere, de sikrede og enhver anden person,
som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de overdragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte, at
forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for en
bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.!B
!M21979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 24
Artikel 32
Fællesskabet kan i de aftaler, det i overensstemmelse med traktaten
indgår med et eller flere tredjelande, vedtage anvendelse af bestemmel-
ser, der afviger fra de i dette afsnit III fastsatte, for på betingelse af
gensidighed at garantere en tilstrækkelig beskyttelse af de forsikrede i
medlemsstaterne.
AFSNIT III B
REGLER FOR DATTERVIRKSOMHEDER AF EN MODER-
VIRKSOMHED, DER HENHØRER UNDER ET TREDJELANDS
LOVGIVNING, OG FOR EN SÅDAN MODERVIRKSOMHEDS
ERHVERVELSE AF KAPITALINTERESSER
Artikel 32a
Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter Kommissionen
om
a) enhver meddelelse af tilladelse til et direkte eller indirekte datter-
selskab, hvis moderselskab eller moderselskaber henhører under et
tredjelands ret. Kommissionen giver det i artikel 32b, stk. 6,
omhandlede udvalg underretning herom
b) et sådant moderselskabs erhvervelse af kapitalinteresser i et
forsikringsselsskab i Fællesskabet, som bevirker, at dette bliver dets
datterselskab. Kommissionen giver det i artikel 32b, stk. 6,
omhandlede udvalg underretning herom.
Når der er meddelt tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab
under et eller flere moderselskaber, som hører under et tredjelands ret,
skal koncernens opbygning angives i den anmeldelse, de kompetente
myndigheder indgiver til Kommissionen.
Artikel 32b
1. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om alle generelle
vanskeligheder, som deres forsikringsselskaber har mødt i forbindelse
med etablering eller udøvelse af forsikringsvirksomhed i et tredjeland.
2. Kommissionen udarbejder, første gang senest seks måneder inden
den dato, der nævnes i artikel 30, stk. 2, i direktiv 90/619/EØF (1)og
derefter med jævne mellemrum, en rapport, hvori den ud fra de i stk. 3 og
4 omhandlede kriterier gennemgår behandlingen af EF-forsikrings-
selskaber i tredjelande med hensyn til disses adgang til etablering og
udøvelse af forsikringsvirksomhed samt erhvervelse af kapitalinteresser i
forsikringsselskaber i tredjelande. Kommissionen forelægger Rådet disse
rappporter, om nødvendigt ledsaget af passende forslag.
3. Hvis Kommissionen enten på grundag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at et
tredjeland ikke indrømmer EF-forsikringsselskaber en faktisk adgang til
markedet svarende til den, Fællesskabet indrømmer forsikringsselskaber
fra dette tredjeland, kan Kommissionen forelægge Rådet forslag til et
passende forhandlingsmandat med henblik på at opnå tilsvarende
konkurrencevilkår for EF-forsikringsselskaber. Rådet træffer afgørelse
med kvalificeret flertal.
4. Hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at
EF-forsikringsselskaber i et tredjeland ikke bliver behandlet på lige fod
med de indenlandske forsikringsselskaber og derfor ikke får samme
konkurrencevilkår som disse, og at betingelserne for faktisk adgang til
markedet ikke er opfyldt, kan den indlede forhandlinger med henblik på
at rette op på situationen.!B
(1) EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 50.!M11979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 25
Under de i første afsnit nævnte omstændigheder kan det også på et
hvilket som helst tidspunkt, samtidig med at der indledes forhandlinger,
efter proceduren i artikel 32b, stk. 6, bestemmes, at medlemsstaternes
kompetente myndigheder skal indskrænke eller suspendere deres
afgørelse
— om ansøgninger om tilladelse, som er indgivet på tidspunktet for
afgørelsen eller senere, og
— om hvorvidt moderselskaber, som hører under det pågældende
tredjelands ret, direkte eller indirekte kan erhverve kapitalinteresser.
Varigheden af disse foranstaltninger må ikke overstige tre måneder.
Inden udløbet af denne frist på tre måneder kan Rådet på baggrund af
forhandlingsresultaterne med kvalificeret flertal på forslag af Kommis-
sionen beslutte, af de trufne foranstaltninger skal opretholdes.
En sådan indskrænkning eller suspension kan ikke finde anvendelse, når
forsikringsselskaber eller datterselskaber, som behørigt er meddelt
tilladelse i Fællesskabet, opretter datterselskaber, eller når sådanne
selskaber eller datterselskaber erhverver kapitalinteresser i et forsikrings-
selskab i Fællesskabet.
5. Hvis Kommissionen konstaterer et af de i stk. 3 og 4 nævnte forhold,
skal medlemsstaterne efter anmodning fra Kommissionen underrette den
om:
a) enhver ansøgning om meddelelse af tilladelse til et direkte eller
indirekte datterselskab, hvis moderselskab eller moderselskaber
henhører under det pågældende tredjelands ret
b) enhver plan om et sådant selskabs erhvervelse af kapitalinteresser i
et EF-forsikringsselskab, som bevirker, at dette bliver et datter-
selskab af førstnævnte selskab.
Disse oplysninger vil ikke længere blive meddelt, når der indgås en aftale
med det tredjeland, der er nævnt i stk. 3 eller 4, når de i stk. 4, andet og
tredje afsnit, nævnte foranstaltninger ikke længere gælder.
6. Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for
medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som for-
mand.
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette
udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under
hensyntagen til de pågældende spørgsmåls hastende karakter. Det udtaler
sig med det flertal, som er fastsat i Traktatens artikel 148, stk. 2, for
vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af
Kommissionen. Under afstemningen i udvalget tildeles de stemmer, der
afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er
fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i
overensstemmelse med udvalgets udtalelse.
Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets
udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommis-
sionen straks Rådet et forslag om de foranstaltninger, der skal træffes.
Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet efter udløbet af en frist, som fastsættes i hver enkelt retsakt,
der skal vedtages af Rådet i henhold til dette stykke, men som under
ingen omstændigheder kan være på over tre måneder regnet fra forslagets
forelæggelse for Rådet, ikke truffet nogen afgørelse, vedtages de
foreslåede foranstaltninger af Kommissionen, medmindre Rådet med
simpelt flertal har udtalt sig mod de nævnte foranstaltninger.
7. Foranstaltninger, der træffes i medfør af denne artikel, skal være i
overensstemmelse med Fællesskabets forpligtelser i henhold til inter-
nationale — såvel bilaterale som multilaterale — aftaler om adgang til at
optage og udøve forsikringsvirksomhed.!M11979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 26
AFSNIT IV
OVERGANGSBESTEMMELSER OG ANDRE BESTEMMELSER
Artikel 33
1. Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit II omhandlede foretagender,
som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelse af dette
direktiv træder i kraft, på deres område udøver virksomhed, som omfatter
en eller flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser, en frist på
fem år fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artiklerne 18,
19 og 20.
2. Desuden kan medlemsstaterne:a) indrømme de i stk. 1 omhandlede foretagender, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har tilvejebragt solvensmargenen fuldt
ud, en yderligere frist på højst to år, på betingelse af, at disse
foretagender i overensstemmelse med artikel 24 har forelagt
tilsynsmyndighederne de foranstaltninger, som de har til hensigt at
træffe for at tilvejebringe denne margen, til godkendelse;
b) med undtagelse af de i artikel 3, nr. 2, andet led, andet punktum,
omhandlede gensidige forsikringsselskaber, fritage de i stk. 1 i denne
artikel omhandlede foretagender, hvis solvensmargener, som skal
oprettes i henhold til artikel 19, ved udløbet af den femårige frist
uden fradrag for genforsikring ikke når op på den i artikel 20, stk. 2,
litra a) og b), nævnte minimumsgarantifond, for forpligtelsen til at
oprette fonden før udgangen af det regnskabsår, i hvilket ovennævnte
beløb når op på dette minimum.
Den længste frist, der således indrømmes disse foretagender for
oprettelsen af minimumsgarantifonden, kan under ingen omstæn-
digheder overstige ti år fra meddelelsen af dette direktiv.
3. Foretagender, der ønsker at udvide deres virksomhed i henhold til
artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette, såfremt de omgående
efterkommer reglerne i dette direktiv.
4. Foretagender, der har en anden form end de i artikel 8 anførte, kan
endnu i tre år efter meddelelsen af dette direktiv fortsætte udøvelsen af
deres nuværende virksomhed under den juridiske form, de havde ved
meddelelsen af dette direktiv. Foretagender, der er oprettet i Det forenede
Kongerige »by Royal Charter« eller »by private Act« eller »by special
public Act«, kan fortsætte deres virksomhed i deres nuværende form
uden tidsbegrænsning.
De pågældende medlemsstater opstiller en liste over disse foretagender
og meddeler den til de øvrige medlemsstater og til Kommissionen.
5. Foretagender, der i overensstemmelse med deres formål driver
livsforsikringsvirksomhed og virker som sparekasse, kan fortsætte disse
former for virksomhed bortset fra sparekassevirksomhed, som skal
ophøre inden tre år efter meddelelsen af dette direktiv. Som en
undtagelse herfra kan »Caisse générale d’épargne et de retratite
(CGER)«/ »Algemene Spaar- en Lijfrentekas (ASLK)« i Belgien,
selskaber, der er »registered under the Friendly Societies Acts« i Det
forende Kongerige, samt »Banca nazionale delle communicazioni« i
Italien fortsætte den form for virksomhed, som de udøvede på
tidspunktet for dette direktivs meddelelse.
6. Foretagender, der samtidig udøver begge virksomhedsformer på de
betingelser, der er fastsat i artikel 13, har en frist på fem år fra
meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 14.
7. Efter anmodning fra de foretagender, der opfylder forpligtelserne i
artiklerne 17—20, ophæver medlemsstaterne de restriktive foranstalt-
ninger såsom pantehæftelser, deponering eller sikkerhedsstillelse, der er
gennemført i medfør af deres nugældende bestemmelser.!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 27
Artikel 34
Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit III omhandlede agenturer eller
filialer, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelse
af dette direktiv træder i kraft, udøver virksomhed, som omfatter en eller
flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser, og som ikke udvider
deres virksomhed i henhold til artikel 10, stk. 2, en frist på højst fem år
fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 29.
Artikel 36
I en periode, der udløber ved iværksættelsen af en aftale, som i
overensstemmelse med artikel 32 er indgået med et tredjeland, og senest
ved udløbet af en frist på fire år efter meddelelsen af dette direktiv, kan
hver medlemsstat til fordel for dette lands foretagender, der er etableret
på dets område, opretholde den ordning, som fandt anvendelse på dem
den 1. januar 1979, hvad angår kongruens og lokalisering af de tekniske
reserver, herunder præmiereserven, på betingelse af, at de øvrige
medlemsstater og Kommissionen underrettes herom, og at de grænser
for lempelser, der gælder i medfør af artikel 17, stk. 2, til fordel for de af
medlemsstaternes foretagender, som er etableret på dens område, ikke
overskrides.
Artikel 37
1. Såfremt en medlemsstat af sine statsborgere kræver bevis for
hæderlighed og bevis for, at de ikke tidligere har været erklæret konkurs,
eller blot et af disse to beviser, skal denne stat som tilstrækkeligt bevis
for statsborgere fra de øvrige medlemsstater godkende fremlæggelse af
en udskrift af strafferegistret, eller i mangel heraf, et tilsvarende
dokument, udstedt af en kompetent retlig eller administrativ myndighed i
den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, og hvoraf
det fremgår, at disse krav er opfyldt.
2. Såfremt det i stk. 1 omhandlede dokument ikke udstedes i den
medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, kan det erstattes
af en erklæring under ed — eller i stater, hvor en sådan edsaflæggelse
ikke finder sted, af en højtidelig erklæring — der afgives af den
pågældende for en kompetent retslig eller administrativ myndighed, eller
i givet fald for en notar i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste
opholdsland, og som afgiver en attestation til bekræftelse af denne
edsaflæggelse eller højtidelige erklæring. Erklæringen om, at der ikke
foreligger eller har foreligget konkurs, kan ligeledes afgives for en
kompetent erhvervsorganisation i samme land.
3. De i henhold til stk. 1 og 2 udstedte dokumenter må ved deres
forelæggelse ikke være ældre end 3 måneder.
4. Medlemsstaterne udpeger inden for en frist på atten måneder fra
meddelelsen af dette direktiv de myndigheder og organer, der er
kompetente med hensyn til udstedelse af de i stk. 1 og 2 omhandlede
dokumenter, og underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommis-
sionen herom.
Ligeledes underretter hver medlemsstat inden for samme frist de øvrige
medlemsstater og Kommissionen om de myndigheder og organer, for
hvilke de i denne artikel nævnte dokumenter skal forelægges til støtte for
ansøgningen om tilladelse til på denne medlemsstats område at måtte
udøve de i artikel 1 nævnte former for virksomhed.!B
!M2
!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 28
AFSNIT V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 38
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder arbejder
snævert sammen med henblik på at lette tilsynet med direkte forsikring
inden for Fællesskabet og at undersøge de vanskeligheder, der måtte
opstå ved gennemførelsen af dette direktiv.
Artikel 39
1. Inden seks år efter meddelelsen af dette direktiv forelægger
Kommissionen Rådet en beretning omhandlende den indflydelse, som
de i dette direktiv fastsatte finansielle krav har haft på situationen på
forsikringsmarkedet i medlemsstaterne. Om fornødent forelægger
Kommissionen Rådet mellemliggende beretninger inden udgangen af
den i artikel 33, stk. 1, fastsatte overgangsperiode.
2. Efter en periode på ti år fra meddelelsen af dette direktiv forelægger
Kommissionen Rådet en beretning om aktiviteterne i de to typer
foretagender, der falder ind under dette direktivs anvendelsesområde,
dvs. foretagender, som samtidigt udøver de former for virksomhed, der er
omhandlet i første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring, og
de former for virksomhed, der er omhandlet i dette direktiv, samt
foretagender, som kun udøver de former for virksomhed, der er
omhandlet i dette direktiv.
3. Rådet foretager på forslag fra Kommissionen hvert andet år en
gennemgang og i givet fald en revision af de beløb, der i dette direktiv er
anført i regningsenheder, idet det tager hensyn til udviklingen i den
økonomiske og monetære situation inden for Fællesskabet. Kommis-
sionen forelægger Rådet sit første forslag herom samtidig med et forslag
om skadesforsikring i henhold til artikel 3 i direktiv 76/580/EØF (1)o g
senest fire år efter nærværende direktivs meddelelse.
Artikel 40
Medlemsstaterne ændrer deres bestemmelser i overensstemmelse med
dette direktiv inden en frist på atten måneder fra dets meddelelse og
underretter omgående Kommissionen herom. De således ændrede
bestemmelser gennemføres med forbehold af artikel 33—36 inden en
frist på tredive måneder efter denne meddelelse.
Artikel 41
Efter meddelelsen af dette direktiv tilsender medlemsstaterne Kommis-
sionen teksten til de vigtigste administrativt eller ved lov fastsatte
bestemmelser, som de udsteder på det af dette direktiv omfattede
område.
Artikel 42
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.!B
(1) EFT nr. L 189 af 13. 7. 1976, s. 13.1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 29
BILAG
Inddeling efter klasse
I. Forsikringsformer omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a), b) og c), undtagen de i punkt
II og III omhandlede
II. Forsikring som kommer til udbetaling ved ægteskab; forsikring, som kommer til
udbetaling ved fødsel
III. Forsikring, der er tilknyttet investeringsfonds, og som er omhandlet i artikel 1, nr.
1, litra a) og b)
IV . »Permanent health insurance« omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra d)
V . Tontine-virksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a)VI. Kapitaliseringsvirksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra b)
VII. Forvaltning af kollektive pensionsmidler omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra c) og d)
VIII.De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra e)
IX. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 3.!B1979L0267 — DA — 01.01.1995 — 005.001 — 30