1976L0114 — DA — 01.01.1981 — 002.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV
af 18. december 1975
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende skilte og foreskrevne
påskrifter og disses anbringelsessted og -måde for motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer
dertil
(76/114/EØF)
(EFT L 24 af 30.1.1976, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Kommissionens direktiv 78/507/EØF af 19. maj 1978 L 155 31 13.6.1978
Ændret ved:
►A1Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
Berigtiget ved:
►C1Berigtigelse, EFT L 329 af 25.11.1982, s. 31 (76/114/EØF)
▼B
RÅDETS DIREKTIV
af 18. december 1975
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrø-
rende skilte og foreskrevne påskrifter og disses anbringelsessted
og -måde for motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil
(76/114/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 100,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(
1),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale
Udvalg(2), og
ud fra følgende betragtninger:
De tekniske forskrifter, som motordrevne køretøjer skal opfylde i
medfør af nationale retsforskrifter, vedrører bl.a. skilte, foreskrevnepåskrifter og deres anbringelsessted og -måde;
disse forskrifter er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat; derfor
er det nødvendigt, at alle medlemsstaterne vedtager de samme
forskrifter enten som tillæg til eller i stedet for deres nuværende rets-
forskrifter, navnlig med henblik på at EØF-standardtypegodkendelse ihenhold til Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 om tilnær-melse af medlemsstaternes lovgivning om godkendelse af motordrevnekøretøjer og påhængskøretøjer dertil(
3) kan anvendes for alle køretøj-
styper;
tilnærmelse af de nationale retsforskrifter om motordrevne køretøjer
medfører en gensidig anerkendelse medlemsstaterne imellem af den
kontrol, som hver af dem udøver på grundlag af de fælles forskrifter;
forudsætningen, for at en sådan ordning fungerer godt, er, at disseforskrifter anvendes af alle medlemsstaterne fra samme dato —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Ved køretøjer og påhængskøretøjer dertil forstås i dette direktiv alle
motordrevne køretøjer med eller uden karrosseri, der er bestemt tilfærdsel på vej, og som har mindst fire hjul og en konstruktivt bestemtmaksimalhastighed på mere end 25 km/t, såvel som påhængskøretøjer
dertil, med undtagelse af skinnekøretøjer, landbrugs- eller skovbrugs-
maskiner og traktorer og entreprenørmateriel.
Artikel 2
Medlemsstaterne kan ikke af grunde, der vedrører skilte, foreskrevne
påskrifter og deres anbringelsessted og -måde, nægte EØF-standardty-pegodkendelse eller national godkendelse af et køretøj, hvis disse
opfylder kravene i bilaget.
Artikel 3
Medlemsstaterne kan ikke af grunde, der vedrører skilte, foreskrevne
påskrifter og deres anbringelsessted og -måde, nægte indregistreringeller forbyde salg, ibrugtagning eller brug af køretøjer, hvis disseopfylder kravene i bilaget.1976L0114 — DA — 01.01.1981 — 002.001 — 2
(1) EFT nr. C 5 af 8. 1. 1975, s. 41.
(2) EFT nr. C 47 af 27. 2. 1975, s. 4.
(3) EFT nr. L 42 af 23. 2. 1970, s. 1.
▼B
Artikel 4
Ændringer, som er nødvendige for at tilpasse forskrifterne i bilaget til
den tekniske udvikling, vedtages i overensstemmelse med den frem-
gangsmåde, der er fastsat i artikel 13 i direktiv 70/156/EØF.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør inden den 1. januar
1977 de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette
direktiv, og underretter straks Kommissionen herom.
Medlemsstaterne sætter disse bestemmelser i kraft fra den 1. oktober
1978.
2. Efter meddelelsen af dette direktiv drager medlemsstaterne
desuden omsorg for at Kommissionen underrettes i så god tid, at denkan fremsætte sine eventuelle bemærkninger om ethvert udkast tilbestemmelser af administrativ eller lovmæssig karakter, som medlems-
staterne har til hensigt at udstede på det af dette direktiv omfattede
område.
Artikel 6
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1976L0114 — DA — 01.01.1981 — 002.001 — 3
▼B
BILAG
1. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
1.1. Ethvert køretøj skal være forsynet med et skilt og påskrifter som
beskrevet i de følgende punkter. Dette skilt og disse påskrifter
anbringes af fabrikanten eller dennes repræsentant.
2. FABRIKATIONSSKILT
2.1. Et fabrikationsskilt af udseende som vist i tillæg til dette bilag skal
være solidt fastgjort på et iøjnefaldende og let tilgængeligt sted, som
indgår i en køretøjsdel, der normalt ikke udskiftes i køretøjets levetid;
fabrikationsskiltet skal være let læseligt og omfatte følgende angivelser
anbragt på en måde, så de ikke kan udslettes og i følgende orden:
2.1.1. Fabrikantens navn.
2.1.2. EØF-standardtypegodkendelsesnummer(1).
Dette nummer er sammensat af bogstavet lille »e«, efterfulgt af et tal
eller de bogstaver, der kendetegner det land, der har udstedt EØF-stan-
dardtypegodkendelsen (1 for Tyskland, 2 for Frankrig, 3 for Italien, 4
for Nederlandene, 6 for Belgien, 11 for Det forenede Kongerige,
►C113◄for Luxembourg, ►M118 for Danmark ◄, IRL for
Irland►A1, E for Grækenland ◄) og det godkendelsesnummer, der
svarer til nummeret på standardtypegodkendelsesskemaet for køretøj-
stypen. Der anbringes en asteriskmellem bogstavet »e« og nummeret
eller de bogstaver, der kendetegner det land, der har udstedt EØF-stan-
dardtypegodkendelsen, og ligeledes mellem dette nummer eller disse
bogstaver og godkendelsesnummeret.
2.1.3. Køretøjets identifikationsnummer.
2.1.4. Køretøjets tilladte ►M1totalmasse ◄.
2.1.5. Den samlede tilladte ►M1totalmasse ◄for vogntoget i det tilfælde,
hvor køretøjet anvendes som trækkende køretøj.
2.1.6.►M1Den tilladte, på hver aksel faldende køretøjsmasse. ◄
2.1.7. Hvis det drejer sig om en sættevogn, tilladte ►M1totalmasse ◄på
koblingsanordningen.
2.1.8. Punkterne 2.1.4 til 2.1.7 træder først i kraft 12 måneder efter vedta-
gelsen af Rådets direktiv vedrørende mål og ►M1masse◄for
motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil Indtil da kan en
medlemsstat imidlertid kræve, at den tilladte ►M1totalmasse ◄i
henhold til de nationale retsforskrifter angives på skiltet for ethvert
køretøj, som tages i brug på dens område.
Såfremt den teknisk tilladelige ►M1masse◄ligger højere end den
tilladte►M1totalmasse ◄, kan den pågældende medlemsstat kræve,
at denne ligeledes angives. I så tilfælde angives ►M1massen◄it o
kolonner: i venstre kolonne den tilladte ►M1totalmasse ◄og i højre
kolonne den teknisk tilladelige ►M1totalmasse ◄.
2.2. Fabrikanten kan anbringe supplerende angivelser under eller ved siden
af de foreskrevne påskrifter, uden for et klart afgrænset rektangel, der
ikke indeholder andet end de i punkterne 2.1.1 til 2.1.8 foreskrevne
angivelser (se tillæg til dette bilag).
3. KØRETØJETS IDENTIFIKATIONSNUMMER
Køretøjets identifikationsnummer er en struktureret kombination af
skrifttegn, som fabrikanten tildeler hvert køretøj. Det har til formål i
en periode på 30 år — uden anvendelse af yderligere angivelser — at
gøre det muligt med fabrikantens bistand entydigt at identificere ethvert
køretøj.
Køretøjets identifikationsnummer skal tilfredsstille følgende forskrifter:1976L0114 — DA — 01.01.1981 — 002.001 — 4
(1)►M1Såfremt en køretøjstype ikke er blevet EØF-standardtypegodkendt og ikke har et
EØF-standardtypegodkendelsesnummer, kan en medlemsstat kræve, at det nationalegodkendelsesnummer skal være angivet. Hvis det nationale godkendelsesnummerkræves angivet, kan fabrikanten angive det enten på en anden plade end fabrikations-
pladen eller på selve denne. ◄
▼M1
3.1. Det skal være angivet på fabrikationsskiltet samt på chassiset, rammen
eller hvilken som helst anden tilsvarende strukturdel.
3.1.1. Det skal bestå af tre dele:
3.1.1.1. Første del består af en kode, der tildeles fabrikanten med henblik på at
kunne identificere denne. Koden består af tre skrifttegn (bogstaver ellertal), der tildeles af de kompetente myndigheder i det land, hvor fabri-
kanten har sit sociale hjemsted, i forbindelse med det internationale
agentur, der drives ifølge bemyndigelse fra Den internationale Standar-
diseringsorganisation (ISO). Første skrifttegn betegner et geografisk
område, andet skrifttegn betegner et land inden for et geografisk
område, mens det tredje skrifttegn betegner en bestemt fabrikant.
Såfremt fabrikanten fremstiller mindre end 500 køretøjer om året, skal
det tredje skrifttegn altid være 9; til identifikation af denne fabrikant
tildeler den ovennævnte myndighed også tredje, fjerde og femte skrift-
tegn i tredje del.
3.1.1.2. Anden del består af seks skrifttegn (bogstaver eller tal) og skal angive
køretøjets almindelige kendetegn. Såfremt et eller flere af disse skrift-
tegn ikke anvendes af fabrikanten, skal de tomme pladser efter
fabrikantens eget valg udfyldes mod bogstaver eller tal.
3.1.1.3. Den tredje del, bestående af otte skrifttegn, hvoraf de fire sidste kun
kan være tal, skal gøre det muligt i forbindelse med de to første dele
entydigt at identificere et bestemt køretøj. Enhver ubenyttet plads skal
udfyldes med et nul for at nå op på det samlede antal krævede skrift-
tegn.
3.1.2. Det skal, når det er muligt, være angivet på en enkel linje.
Undtagelsesvis, og af tekniske årsager, kan det også angives på 2 linjer.
I så fald er det dog ikke tilladt at foretage adskillelser inden for de tre
dele. Begyndelsen og afslutningen på hver linje skal være afgrænset af
et symbol, som hverken må være et arabertal eller et stort latinsk
bogstav, og som ikke må kunne forveksles med sådanne skrifttegn.
Der kan afviges fra denne bestemmelse på fabrikationsskiltet, når
nummeret er angivet på en enkel linje. Indføjelsen af symbolet i en
linje mellem de tre dele (se pkt. 3.1.1.) er ligeledes tilladt.
Der må ikke her være mellemrum mellem skrifttegnene.
3.2. Identifikationsnummeret skal desuden:
3.2.1. Være indpræget på chassiset (stellet), på det selvbærende karrosseri
eller på en tilsvarende del i højre halvdel af køretøjet.
3.2.2. Være anbragt på et tydeligt og lettilgængeligt sted ved f. eks. udham-
ring eller lokning for at undgå, at det udslettes eller forandres.
4. SKRIFTTEGN
4.1. For alle de i punkterne 2 og 3 fastsatte påskrifter skal latinske bogstaver
og arabertal anvendes. Dog skal de latinske bogstaver, der benyttes til
de i punkterne 2.1.1, 2.1.3 og 3 fastsatte angivelser, være versaler.
4.2. Ved angivelse af køretøjets identifikationsnummer gælder følgende:
4.2.1. Benyttelse af bogstaverne I, O og Q samt af tankestreger, asterisker
eller andre særlige tegn, bortset fra de i punkt 3.1.2, fjerde afsnit,
omhandlede symboler, er ikke tilladt.
4.2.2. Bogstaver og tal skal mindst være af følgende højde:
4.2.2.1. 7,0 mm for skrifttegn, som anbringes direkte på chassiset (stellet), der
selvbærende karrosseri eller en tilsvarende del af køretøjet.
4.2.2.2. 4,0 mm for skrifttegn, som anbringes på fabrikationsskiltet.1976L0114 — DA — 01.01.1981 — 002.001 — 5
▼B
▼M1
TILLÆG
EKSEMPLER PÅ FABRIKATIONSSKILTE
De nedenfor viste eksempler siger intet om de angivelser, som faktisk vil fore-
komme på fabrikationsskiltet; de er udelukkende vejledende.
Eksempel nr. 1
Eksemplet vedrører et køretøj af klasse M1.
De i pkt. 2.2 omtalte supplerende angivelser kan placeres neden under eller ved
siden af de foreskrevne angivelser (se de med punkterede linjer viste rektangler
ovenfor).
Eksempel nr. 2
Eksemplet vedrører et køretøj af klasse N3.
De i pkt. 2.2 omtalte supplerende angivelser kan placeres neden under eller ved
siden af de forskrevne angivelser (se de med punkterede linjer viste rektangler
ovenfor).1976L0114 — DA — 01.01.1981 — 002.001 — 6