A.

KOMMISSIONEN SOM AMICUS CURIAE 17. Kommissionen er forpligtet til at bistå de nationale domstole ved anvendelsen af EU's konkurrenceregler, når de har behov for en sådan bistand for at kunne træffe afgørelse i en sag. I forordningens artikel 15 angives de hyppigste former for en sådan bistand, nemlig videregivelse af oplysninger (punkt 21-26) og Kommissionens udtalelse (punkt 27-30), begge dele efter anmodning fra en national domstol, og Kommissionens mulighed for at fremsætte indlæg (punkt 31-35). Da disse former for bistand er anført i forordningen, kan de ikke begrænses af nationale bestemmelser. Hvis ikke der foreligger EU-procedureregler i denne forbindelse, og sådanne regler er nødvendige for at lette disse former for bistand, skal medlemsstaterne vedtage passende procedureregler for at give såvel de nationale domstole som Kommissionen mulighed for at udnytte forordningens muligheder fuldt ud ( 39 ). 18. Den nationale domstol kan sende sin anmodning om bistand skriftligt til: Europa-Kommissionen Generaldirektoratet for Konkurrence B-1049 Bruxelles Belgien eller sende den elektronisk til comp-amicus@cec.eu.int 19. Det skal erindres, at Kommissionen, uanset hvilken form samarbejdet med de nationale domstole antager, vil respektere deres uafhængighed. Den bistand, Kommissionen tilbyder, er derfor ikke bindende for den nationale domstol. Kommissionen skal også sikre sig, at den overholder sin tavshedspligt og beskytter sin egen funktion og uafhængighed ( 40 ). I opfyldelsen af sine forpligtelser under EF-traktatens artikel 10 med at bistå de nationale domstole ved anvendelsen af EU's konkurrenceregler, er Kommissionen forpligtet til at forholde sig neutral og objektiv ved sin bistand. Kommissionens bistand til de nationale domstole er led i dens forpligtelse til at forsvare offentlighedens interesse. Den vil derfor ikke varetage parternes private interesser i den sag, der verserer for den nationale domstol. Som følge heraf vil Kommissionen ikke konsultere nogen af parterne om sin bistand til den nationale domstol. Hvis Kommissionen er blevet kontaktet af en af parterne i den sag, der verserer for en national domstol, med hensyn til spørgsmål, der er rejst ved denne domstol, vil den underrette den pågældende domstol derom, uanset om disse kontakter fandt sted før eller efter den nationale domstols anmodning om samarbejde. 20. Kommissionen vil kort redegøre for sit samarbejde med de nationale domstole i henhold til denne meddelelse i sin årlige beretning om konkurrencepolitikken. Den kan også gøre sine udtalelser og indlæg tilgængelige på sit websted. 1. Kommissionens oplysningspligt over for de nationale domstole 21. Kommissionens pligt til at bistå de nationale domstole ved anvendelsen af EU's konkurrenceret afspejles fortrinsvis i dens forpligtelse til at meddele dem oplysninger, som den er i besiddelse af. En national domstol kan for eksempel anmode om dokumenter, som Kommissionen er i besiddelse af, eller om oplysninger af proceduremæssig art for at få kendskab til, om Kommissionen er i færd med at behandle en bestemt sag, om Kommissionen har indledt en procedure, eller om den allerede har taget stilling i en sag. En national domstol kan også anmode Kommissionen om, hvornår en beslutning forventes vedtaget, så den kan tage stilling til, om den skal udsætte en sag, eller om det er nødvendigt at træffe foreløbige forholdsregler ( 41 ). 22. For at sikre et effektivt samarbejde med de nationale domstole vil Kommissionen bestræbe sig på at meddele den nationale domstol de ønskede oplysninger inden en måned fra det tidspunkt, hvor den modtager anmodning derom. Hvis Kommissionen må bede den nationale domstol om at afklare anmodningen yderligere, eller hvis Kommissionen skal konsultere parter, der berøres direkte af meddelelsen af oplysningerne, regnes denne periode fra det tidspunkt, hvor den modtager de ønskede oplysninger. 23. Når Kommissionen videregiver oplysninger til de nationale domstole, skal den overholde de garantier, som EF-traktatens artikel 287 giver fysiske og juridiske personer ( 42 ). Efter EF-traktatens artikel 287 er Kommissionens medlemmer, tjenestemænd og øvrige ansatte forpligtede til ikke at give oplysninger, der er omfattet af tavshedspligt. Oplysninger, der er omfattet af tavshedspligt, kan være både fortrolige oplysninger og forretningshemmeligheder. Forretningshemmeligheder er oplysninger, som, hvis de afsløres eller blot meddeles en anden person end den, der har givet dem, kan medføre alvorlig skade på sidstnævntes interesser ( 43 ). 24. EF-traktatens artikel 10 sammenholdt med artikel 287 medfører ikke noget absolut forbud mod, at Kommissionen videregiver oplysninger, der er omfattet af tavshedspligt, til de nationale domstole. Pligten til loyalt samarbejde kræver ifølge EU-domstolenes retspraksis, at Kommissionen giver den nationale domstol oplysninger af en hvilken som helst art, som sidstnævnte måtte anmode om, selv oplysninger, der er omfattet af tavshedspligt. Ved samarbejdet med de nationale domstole må Kommissionen dog under ingen omstændigheder tilsidesætte de garantier, der er fastsat i EF-traktatens artikel 287. 25. Inden Kommissionen videregiver oplysninger, der er omfattet af tavshedspligt, til en national domstol, skal den derfor erindre domstolen om dens EU-retlige forpligtelse til at respektere de rettigheder, som EF-traktatens artikel 287 giver fysiske og juridiske personer, ligesom den vil spørge domstolen, om den kan eller vil garantere beskyttelsen af de fortrolige oplysninger og forretningshemmelighederne. Hvis den nationale domstol ikke kan give en sådan garanti, må Kommissionen ikke meddele den de oplysninger, der er omfattet af tavshedspligt ( 44 ). Det er først, når den nationale domstol har garanteret, at den vil beskytte de fortrolige oplysninger og forretningshemmelighederne, at Kommissionen videregiver de ønskede oplysninger med angivelse af, hvilke dele der er omfattet af tavshedspligt, og hvilke dele der ikke er omfattet og derfor kan videregives. ▼M1 26. Der findes yderligere undtagelser fra Kommissionens oplysningspligt over for de nationale domstole. Kommissionen kan især afslå at udlevere oplysninger til de nationale domstole af tungtvejende hensyn, når det er nødvendigt at beskytte EU's interesser eller for at undgå indblanding i dens funktion og uafhængighed, især hvis det vil skade gennemførelsen af de opgaver, den har fået tillagt ( 45 ). Udlevering af oplysninger til nationale domstole bør ikke påvirke Kommissionens effektive håndhævelse af konkurrencereglerne og i særdeleshed ikke kunne hæmme igangværende undersøgelser eller gennemførelsen af bødelempelsesprogrammer og forligsprocedurer. ▼M1 26a. Kommissionen vil derfor aldrig udlevere følgende oplysninger til nationale domstole til brug i erstatningssøgsmål efter overtrædelser af traktatens artikel 101 eller 102: — virksomhedserklæringer afgivet med henblik på straflempelse, jf. artikel 4a, stk. 2, i forordning (EF) nr. 773/2004 ( 46 ) og — forligsindlæg, jf. artikel 10a, stk. 2, i forordning (EF) nr. 773/2004. Bestemmelserne i dette punkt finder anvendelse, med mindre andet gælder i henhold til artikel 6, stk. 7, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU ( 47 ). 26b. Kommissionen vil ikke udlevere følgende andre typer oplysninger til nationale domstole til brug i erstatningssøgsmål efter overtrædelser af traktatens artikel 101 eller 102, før den har afsluttet sin sag over for alle sagens parter med vedtagelse af en afgørelse efter artikel 7, 9 eller 10 i forordning (EF) nr. 1/2003 eller på anden vis indstillet den administrative procedure: — oplysninger tilvejebragt af en fysisk eller juridisk person specielt med henblik på Kommissionens sagsbehandling — oplysninger, som Kommissionen har tilvejebragt og fremsendt til parterne under sagens behandling. Som udgangspunkt vil Kommissionen af hensyn til sine igangværende undersøgelser følge den i ovenstående afsnit nævnte tidsmæssige begrænsning, når den anmodes om at udlevere sådanne oplysninger til nationale domstole til andre formål end til brug i en erstatningssag efter overtrædelse af traktatens artikel 101 eller 102. ▼B 2. Anmodning om udtalelse om spørgsmål vedrørende anvendelsen af EU's konkurrenceregler 27. Når en national domstol anmodes om at anvende EU's konkurrenceregler i en verserende sag, kan den først søge vejledning i EU-domstolenes retspraksis eller i Kommissionens forordninger, beslutninger, meddelelser og retningslinjer om anvendelse af EF-traktatens artikel 81 og 82 ( 48 ). Hvis disse kilder ikke er tilstrækkelige, kan den nationale domstol anmode Kommissionen om at udtale sig om spørgsmål vedrørende anvendelsen af EU's konkurrenceregler. Den nationale domstol kan anmode Kommissionen om at afgive udtalelse om økonomiske, faktuelle og juridiske spørgsmål (48) . Sidstnævnte påvirker naturligvis ikke den nationale domstols mulighed for eller pligt til at anmode EF-Domstolen om en præjudiciel afgørelse om fortolkningen af EU-retten eller dennes gyldighed i henhold til EF-traktatens artikel 234. 28. For at kunne afgive en nyttig udtalelse til den nationale domstol kan Kommissionen anmode den om supplerende oplysninger ( 49 ). For at sikre et effektivt samarbejde med de nationale domstole, vil Kommissionen bestræbe sig på at udtale sig til den nationale domstol inden fire måneder efter modtagelsen af anmodningen. Hvis Kommissionen har anmodet den nationale domstol om supplerende oplysninger for at kunne afgive udtalelse, regnes denne periode fra det tidspunkt, hvor den modtager de supplerende oplysninger. 29. Når Kommissionen afgiver udtalelse, vil den kun give den nationale domstol de faktuelle oplysninger eller den økonomiske eller juridiske afklaring, den har bedt om, uden at tage stilling til indholdet i den sag, der verserer for den nationale domstol. I modsætning til EU-domstolenes autoritative fortolkning af EU-retten er Kommissionens udtalelse ikke retligt bindende for den nationale domstol. 30. I overensstemmelse med det i punkt 19 nævnte, vil Kommissionen ikke konsultere parterne, inden den afgiver udtalelse til den nationale domstol. Sidstnævnte skal behandle Kommissionens udtalelse i overensstemmelse med de relevante nationale procedureregler, der skal respektere de generelle EU-retlige principper. 3. Kommissionens indlæg for den nationale domstol 31. Efter forordningens artikel 15, stk. 3, kan de nationale konkurrencemyndigheder og Kommissionen fremsætte indlæg om spørgsmål vedrørende anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 eller 82 til en national domstol, der er blevet anmodet om at anvende disse bestemmelser. Forordningen skelner mellem skriftlige indlæg, som de nationale konkurrencemyndigheder og Kommissionen kan fremsætte på eget initiativ, og mundtlige indlæg, der kun kan fremsættes med den nationale domstols tilladelse ( 50 ) 32. I forordningen er det fastsat, at Kommissionen kun vil fremsætte indlæg, når det er nødvendigt af hensyn til den ensartede anvendelse af EF-traktatens artikel 81 eller 82. Da dette er formålet med at fremsætte indlæg, vil Kommissionen begrænse dem til en økonomisk og retlig analyse af de faktiske forhold i den sag, der verserer for den nationale domstol. 33. For at Kommissionen kan fremsætte nyttige indlæg, kan de nationale domstole anmodes om at sende Kommissionen en kopi af alle dokumenter, der er nødvendige for vurderingen af sagen, eller sikre at de fremsendes. I overensstemmelse med forordningens artikel 15, stk. 3, andet afsnit, vil Kommissionen kun benytte disse dokumenter til udarbejdelse af sine indlæg ( 51 ) 34. Da forordningen ikke indeholder bestemmelser om proceduremæssige rammer for fremsættelse af indlæg, er det medlemsstaternes procedureregler og -praksis, der er afgørende for de relevante proceduremæssige rammer. Hvis en medlemsstat endnu ikke har fastlagt de relevante proceduremæssige rammer, skal den nationale domstol afgøre, hvilke procedureregler der er velegnede til fremsættelse af indlæg i den verserende sag. 35. De proceduremæssige rammer bør overholde de principper, der er omhandlet i punkt 10 i denne meddelelse. Dette indebærer blandt andet, at de proceduremæssige rammer for fremsættelse af indlæg om spørgsmål vedrørende anvendelse af EF-traktatens artikel 81 eller 82 a) skal være forenelige med de generelle EU-retlige principper, især de involverede parters grundlæggende rettigheder b) ikke kan gøre fremsættelse af sådanne indlæg alt for vanskelig eller praktisk talt umulig (effektivitetsprincippet) ( 52 ), og c) ikke kan gøre fremsættelse af sådanne indlæg vanskeligere end fremsættelse af indlæg i retssager, hvor de tilsvarende nationale regler anvendes (ækvivalensprincippet).