1989L0173 — DA — 01.01.2007 — 006.002

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

►B RÅDETS DIREKTIV af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende visse dele og specifikationer for landbrugs- og skovbrugstraktorer (89/173/EØF) (EFT L 067, 10.3.1989, p.1)

Ændret ved:





Ændret ved:

A1 C 241 21 29.8.1994 (tilpasset ved Rådets beslutning 95/1EF, Euratom, EKSF) L 001 1 .. ►A2 L 236 33 23.9.2003





Berigtiget ved:









▼B

RÅDETS DIREKTIV

af 21. december 1988

om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende visse dele og specifikationer for landbrugs- og skovbrugstraktorer

(89/173/EØF)







RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100 A, under henvisning til forslag fra Kommissionen ( 1 ), i samarbejde med Europa-Parlamentet ( 2 ), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ( 3 ), og ud fra følgende betragtninger: ud fra følgende betragtninger: Det er vigtigt at træffe foranstaltninger, som tager sigte på gradvist at gennemføre det indre marked over en periode frem til den 31. december 1992; det indre marked omfatter et område uden indre grænser med fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital; de tekniske forskrifter, som traktorer i henhold til de nationale lovgivninger skal opfylde, vedrører bl.a. dimensioner og masse, omdrejningstalregulator, afskærmning af transmissionselementer, udragende dele og hjul, betjeningsorgan til påhængskøretøjets bremser, forruder og andre ruder, mekaniske forbindelser mellem traktor og påhængskøretøj samt anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og påskrifter på traktorchassiset; disse forskrifter er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat; det er derfor nødvendigt, at ensartede forskrifter vedtages af samtlige medlemsstater enten som supplement til eller i stedet for deres nugældende bestemmelser særlig med henblik på, at den fremgangsmåde for EØF-standardtypegodkendelse, som omhandles i Rådets direktiv 74/150/EØF af 4. marts 1974 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende godkendelse af landbrugs- og skovbrugstraktorer ( 4 ), senest ændret ved direktiv 82/890/EØF ( 5 ), kan anvendes for alle traktortyper; navnlig i forbindelse med tekniske forskrifter vedrørende sikkerhedsruder — forrude og andre ruder — er det hensigtsmæssigt med visse ændringer at anvende de forskrifter, som er vedtaget af FN's Økonomiske Kommission for Europa i regulativ nr. 43 (ensartede forskrifter vedrørende godkendelse af sikkerhedsruder og materialer til ruder), som er vedlagt overenskomsten af 20. marts 1958 om indførelse af ensartede vilkår for godkendelse og gensidig anerkendelse af godkendelse af udstyr og dele til motorkøretøjer ( 6 ) — UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:







Artikel 1

1. Ved traktor (landbrugs- eller skovbrugstraktor) forstås ethvert motordrevet køretøj med hjul eller bælter, der har mindst to aksler, og hvis funktion i det væsentlige ligger i dets trækkraft, og som er særlig konstrueret til at trække, skubbe, bære eller drive visse redskaber, maskiner eller påhængskøretøjer bestemt til benyttelse i landbrugs- og skovbrugsbedrifter. Det kan være indrettet til transport af gods og passagerer.

2. Dette direktiv finder kun anvendelse på de i stk. 1 definerede traktorer, der er forsynet med luftgummiringe, og som har to aksler og en konstruktiv bestemt maksimalhastighed på mellem 6 og ►M1 40 ◄ km i timen.

Artikel 2

1. Medlemsstaterne kan ikke nægte EØF-standardtypegodkendelse eller national godkendelse af en traktor, nægte indregistrering eller forbyde salg, ibrugtagning eller brug af en traktor af grunde, der vedrører:

— dimensioner og påhængskøretøjets masse,

— omdrejningstalregulator og afskærmning af transmissionselementer, udragende dele og hjul,

— forruder og andre ruder,

— mekaniske forbindelser mellem traktor og påhængskøretøj, herunder den vertikale belastning på koblingspunktet,

— anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og påskrifter på traktorens stel,

— betjeningsorgan til påhængskøretøjets bremser,

hvis disse forhold opfylder forskrifterne i de tilsvarende bilag, og hvis forruder og andre ruder samt de mekaniske forbindelser er forsynet med EØF-typegodkendelsesmærke.

2. Uanset stk. 1 vedrørende brug af en traktor kan medlemsstaterne under hensyn til påhængskøretøjets(ernes) masse, fortsat anvende deres nationale forskrifter, navnlig i forbindelse med de særlige anvendelseskrav, der skal opfyldes af hensyn til deres områdes relief, dog under iagttagelse af begrænsningerne for påhængskøretøjets samlede masse i bilag I, nr. 2.2, hvis dette hverken indebærer ændringer af traktoren eller en yderligere national standardtypegodkendelse.

Artikel 3

1. EØF-typegodkendelse for alle typer af forruder eller andre ruder og/eller mekaniske forbindelser, der er i overensstemmelse med produktions- og afprøvningsforskrifterne i bilag III og/eller IV, meddeles af de enkelte medlemsstater.

2. Den medlemsstat, der har meddelt EØF-standardtypegodkendelsen, træffer, i givet fald i samarbejde med de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater, de nødvendige foranstaltninger for om fornødent at føre tilsyn med produktionens overensstemmelse med den godkendte type. Tilsynet foretages ved stikprøver.

Artikel 4

Medlemsstaterne tilstiller fabrikanterne af traktorer, forruder eller andre ruder samt mekaniske forbindelsesanordninger eller deres befuldmægtigede for hver type af ovennævnte dele, for hvilke de efter artikel 3 meddeler EØF-standardtypegodkendelse, et EØF-typegodkendelsesmærke i henhold til modellen i bilag III eller bilag IV.

Medlemsstaterne træffer alle hensigtsmæssige foranstaltninger for at forhindre anvendelsen af typegodkendelsesmærker, som kan føre til en forveksling mellem én types anordninger, for hvilke der er udstedt EØF-standardtypegodkendelse i henhold til artikel 3, og andre anordninger.

Artikel 5

1. Medlemsstaterne kan ikke forbyde markedsføring af forruder og andre ruder samt mekaniske forbindelsesanordninger på grund af deres udførelse, når de er forsynet med EØF-typegodkendelsesmærke.

2. En medlemsstat kan dog forbyde markedsføring af ruder eller forbindelsesanordninger, som er forsynet med EØF-typegodkendelsesmærke, når de ikke stemmer overens med den type, for hvilken EØF-standardtypegodkendelsen er meddelt.

Denne medlemsstat underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommissionen om de trufne foranstaltninger og begrunder samtidig sin beslutning.

Artikel 6

De enkelte medlemsstaters kompetente myndigheder sender inden en måned de øvrige medlemsstaters kompetente myndigheder en kopi af EØF-standardtypegodkendelsesskemaet i henhold til modellen i bilag III eller IV for hver type rude eller forbindelsesanordning, for hvilke de har meddelt eller afslået standardtypegodkendelse.

Artikel 7

1. Fastslår den medlemsstat, som har meddelt EØF-standardtypegodkendelsen, at flere ruder eller forbindelsesanordninger, som er forsynet med samme EØF-typegodkendelsesmærke, ikke stemmer overens med den type, for hvilken standardtypegodkendelsen er meddelt, træffer den de nødvendige foranstaltninger til at bringe produktionen i overensstemmelse med den godkendte type. Medlemsstatens kompetente myndigheder underretter de andre medlemsstaters kompetente myndigheder om de trufne foranstaltninger, som ved væsentlig og gentagen uoverensstemmelse kan føre til inddragelse af EØF-standardtypegodkendelsen. Disse myndigheder træffer samme foranstaltninger, når de bliver underrettet af en anden medlemsstats kompetente myndigheder om sådanne uoverensstemmelser.

2. Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter inden en måned hinanden om inddragelsen af en meddelt EØF-standardtypegodkendelse med angivelse af grundene hertil.

Artikel 8

Enhver afgørelse, der træffes i medfør af dette direktiv, og hvorved en EØF-standardtypegodkendelse afslås eller inddrages, eller markedsføringen og anvendelsen forbydes, skal nøje begrundes. Den tilstilles den berørte part med angivelse af de retsmidler og frister, der gælder i medlemsstaterne.

Artikel 9

De ændringer, som er nødvendige for at tilpasse bilagene til den tekniske udvikling, fastsættes efter fremgangsmåden i artikel 13 i direktiv 74/150/EØF.

Artikel 10

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige bestemmelser i kraft for senest den 31. december 1989 at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 11

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.









FORTEGNELSE OVER BILAG







BILAG I: Dimensioner og påhængskøretøjets masse Tillæg: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema BILAG II: Omdrejningstalregulator, afskærmning af transmissionsdele, udragende dele og hjul Tillæg: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema BILAG III-A: Udstyrsforskrifter, definitioner, ansøgning om typegodkendelse, typegodkendelse, mærker, generelle specifikationer, prøvninger og produktionens overensstemmelse Tillæg: Eksempel på typegodkendelsesmærker BILAG III-B: Meddelelse vedrørende EØF-typegodkendelse, nægtelse af EØF-typegodkendelse, udvidelse af EØF-typegodkendelse, tilbagekaldelse af typegodkendelse Tillæg 1: Forruder af hærdet glas Tillæg 2: Ruder af glas med ensartet hærdning, bortset fra forruder Tillæg 3: Forruder af lamineret glas Tillæg 4: Ruder af lamineret glas, bortset fra forruder Tillæg 5: Forruder af plexiglas Tillæg 6: Ruder af plexiglas, bortset fra forruder Tillæg 7: Enheder med dobbeltruder Tillæg 8: Indholdet af fortegnelsen over forruder BILAG III-C: Generelle afprøvningsbetingelser BILAG III-D: Forruder af hærdet glas BILAG III-E: Ruder af glas med ensartet hærdning, bortset fra forruder BILAG III-F: Forruder af almindeligt lamineret glas BILAG III-G: Ruder af lamineret glas, bortset fra forruder BILAG III-H: Forruder af behandlet lamineret glas BILAG III-I: Sikkerhedsrude med en overflade af plastmateriale på indersiden BILAG III-J: Forruder af plexiglas BILAG III-K: Ruder af plexiglas, bortset fra forruder BILAG III-L: Dobbeltruder BILAG III-M: Gruppeinddeling af forruder til brug ved prøvningerne med henblik på typegodkendelse af disse BILAG III-N: Måling af segmenthøjderne og anslagspunkternes placering BILAG III-O: Kontrol af produktionens overensstemmelse BILAG III-P: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema BILAG IV: Mekaniske forbindelser mellem traktorer og påhængskøretøjer og vertikal belastning på koblingspunktet Tillæg 1: Beskrivelse af mekanisk koblingsanordning Tillæg 2: Metode til dynamisk afprøvning Tillæg 3: Metode til statisk afprøvning Tillæg 4: Typegodkendelsesmærke Tillæg 5: Model til EØF-typegodkendelsesskema Tillæg 6: Betingelser for meddelelse af EØF-standardtypegodkendelse Tillæg 7: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema BILAG V: Anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og påskrifter på traktorchassiset Tillæg: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema BILAG VI: Betjeningsorgan til påhængskøretøjets bremser og bremseforbindelse mellem traktor og påhængskøretøj Tillæg: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema









BILAG I

DIMENSIONER OG PÅHÆNGSKØRETØJETS MASSE

1. DEFINITIONER

1.1. Ved »længde« forstås — afstanden målt mellem vertikalplanerne vinkelret på traktorens længdeplan og gående gennem dennes yderpunkter i deres mest ugunstige stilling, dog med undtagelsen af: — — førerspejle, — starthåndtag, — positionslygter foran eller på siden.

1.2. Ved »bredde« forstås — afstanden målt mellem vertikalplanerne parallelt med traktorens længdesymmetriplan og gående gennem dennes yderpunkter, dog med undtagelse af: — — førerspejle, — retningsviserblinklygter, — positionslygter foran, på siden eller bagpå; parkeringslygter, forvridninger af dækkene forårsaget af traktorens vægt, — dele, som kan skydes ind, såsom opklappeligt trinbræt og fjedrende stænkskærm, osv.

1.3. Ved »højde« forstås — den vertikale afstand mellem jorden og det punkt på traktoren, som befinder sig længst fra jorden, idet der ses bort fra antenner. Ved måling af denne højde skal traktoren være: — — forsynet med nye dæk, med den største af fabrikanten specificerede radius for hjulomkredsen.

1.4. Ved »påhængskøretøjets masse« forstås den masse, som en type traktor kan trække. Denne masse kan f.eks. bestå af et eller flere påhængskøretøjer eller land- eller skovbrugsredskaber. Man skelner mellem teknisk tilladelig masse, som fabrikanten angiver, og tilladt masse som fastsat i punkt 2.2.

1.5. Ved »tilkoblingsanordning« forstås deri tekniske enhed på traktoren, der sørger for den mekaniske forbindelse mellem traktor og påhængskøretøj.

1.6. Ved »traktorens egenmasse i køreklar stand (Mt)« forstås den masse, der er defineret i bilag I, punkt 2.4, til direktiv 74/150/EØF.

1.7. Ved »påhængskøretøjets teknisk tilladelige masse« forstås: — påhængskøretøjets masse uden bremser, — påhængskøretøjets masse med separat bremsning, jf. punkt 1.12 i bilag I til direktiv 76/432/EØF ( 7 ), — påhængskøretøjets masse med påløbsbremsning, jf. punkt 1.14 i bilag I til direktiv 76/432/EØF, — påhængskøretøjets masse med hydraulisk eller pneumatisk bremsning; denne bremsning kan være kontinuerlig, semi-kontinuerlig eller fuld separat servobremsning, jf. punkt 1.9, 1.10 og 1.11 i bilag I til direktiv 76/432/EØF.

2. FORSKRIFTER

2.1. Dimensioner

En traktors største dimensioner er følgende:

2.1.1. Længde : 12 m

2.1.2. Bredde : ►M2 2,55 m (uden hensyntagen til dækkets udbulning ved kontakten med vejbanen) ◄

2.1.3. Højde : 4 m

2.1.4. Målingerne til kontrol af dimensionerne ovenfor foretages således: — ubelastet traktor i køreklar stand som angivet i punkt 1.6; — på en plan vandret overflade; — med traktoren stationær og med standset motor; — med nye dæk med det af fabrikanten opgivne normaltryk; — med lukkede døre og vinduer; — med de styrende hjul i ligeud fremadgående retning; — uden landbrugs- eller skovbrugsredskaber fastgjort på traktoren.

2.2. Påhængskøretøjets tilladte masse

2.2.1. Påhængskøretøjets tilladte masse må ikke overskride: 2.2.1.1. den af traktorfabrikanten opgivne teknisk tilladelige masse, jf. punkt 1.7; 2.2.1.2. påhængskøretøjets masse som fastsat for trækanordningen på grundlag af typegodkendelsen.

2.2.2. Hvis en medlemsstat anvender bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, skal påhængskøretøjets(ernes) masse angives på traktorens registreringsattest.









Tillæg

MODEL









BILAG II

OMDREJNINGSREGULATOR OG AFSKÆRMNING AF TRANSMISSIONSDELE, UDRAGENDE DELE OG HJUL

1. OMDREJNINGSREGULATOR

1.1. Såfremt traktoren fra fabrikantens side er udstyret med en omdrejningstalregulator, skal den være monteret og konstrueret på en sådan måde, at traktoren opfylder kravene i direktiv 74/152/EØF ( 8 ) om konstruktivt bestemt maksimalhastighed.

2. AFSKÆRMNING AF TRANSMISSIONSDELE OG UDRAGENDE DELE OG HJUL

2.1. Generelle forskrifter

2.1.1. Transmissionsdelene, de udragende dele og hjulene på traktoren skal være konstrueret, monteret og afskærmet på en sådan måde, at ulykker under normale anvendelsesforhold undgås.

2.1.2. Bestemmelserne i punkt 2.1.1 anses for overholdt, hvis kravene i punkt 2.3 er opfyldt. Andre løsninger end de i punkt 2.3 beskrevne tillades, såfremt fabrikanten godtgør, at de er mindst lige så effektive som kravene i punkt 2.3.

2.1.3. Afskærmningsanordninger skal være fast forbundet med traktoren. »Fast forbundet« vil sige, at afskærmningsanordninger kun må kunne afmonteres ved brug af værktøj.

2.1.4. Hjelme, dæksler og lemme, der kan forårsage læsioner, når de klapper i, skal udformes således, at det kan forhindres, at de utilsigtet falder i (f.eks. ved sikkerhedsanordninger eller ved passende anbringelse eller udformning).

2.1.5. Flere farlige punkter kan sikres ved en fælles afskærmningsanordning. Der skal dog anbringes yderligere afskærmningsanordninger, når der under den fælles afskærmning findes anordninger til justering, vedligeholdelse eller støjdæmpning, som skal betjenes ved tilkoblet motor.

2.1.6. Sikringselementer (f.eks. fjederstift eller ringstift) til sikring af — forbindelseselementer, der hurtigt kan løsnes (f.eks. bolte) — eller af — afskærmningsanordninger, der skal åbnes uden værktøj (f.eks. motorhjelm) skal være fast forbundet med forbindelseselementet, traktoren eller afskærmningsanordningen.

2.2. Definitioner

2.2.1. Ved »afskærmning« forstås en anordning beregnet til afskærmning af farlige dele. I forbindelse med dette direktiv omfatter afskærmningsanordningerne skærme, dæksler og indhegninger. 2.2.1.1. Ved »skærm« forstås en afskærmningsanordning, der befinder sig lige foran den farlige del, og som alene eller sammen med andre dele af maskinen beskytter mod kontakt med den farlige del fra alle sider. 2.2.1.2. Ved »dæksel« forstås en afskærmningsanordning, der befinder sig lige foran den farlige del, og som beskytter mod kontakt med den farlige del fra den tildækkede side. 2.2.1.3. Ved »indhegning« forstås en afskærmningsanordning, som ved hjælp af en skinne, et hegn eller lignende giver den nødvendige sikkerhedsafstand, således at den farlige del ikke kan nås.

2.2.2. Ved »farlig del« forstås ethvert punkt, der som følge af placeringen eller konstruktionen af en traktors faste eller bevægelige dele indebærer en risiko for kvæstelser. De farlige dele er især punkter, hvor der kan ske klemning, overklipning, overskæring, gennemboring, sammenpresning og fasthængning samt adgangs- og angrebspunkter. 2.2.2.1. Ved »klemningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor dele flytter sig i forhold til hinanden eller i forhold til faste dele, således at personer eller visse dele af deres krop risikerer at blive klemt. 2.2.2.2. Ved »overklipningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor dele bevæger sig langs hinanden eller langs andre dele, således at personer eller visse dele af deres krop risikerer at blive klemt eller klippet over. 2.2.2.3. Ved »overskærings-, gennemborings- og sammenpresningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor bevægelige eller faste, skarpe, spidse eller stumpe dele kan kvæste personer eller visse dele af deres krop. 2.2.2.4. Ved »fasthængningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor fremspringende skarpe kanter, takker, splitter, skruer og bolte, smøresteder, aksler, akselmuffer og andre dele bevæger sig på en sådan måde, at personer, visse dele af deres krop eller deres tøj kan hænge fast og blive trukket med. 2.2.2.5. Ved »adgangs- og angrebspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor delene, når de bevæger sig, indskrænker åbningen, i hvilken personer, visse dele af deres krop eller deres tøj kan hænge fast.

2.2.3. Ved »rækkevidde« forstås den største afstand, som personer eller visse dele af deres krop kan nå opad, nedad, indad, ovenover, omkring og igennem uden hjælp af nogen genstand (fig. 1).

2.2.4. Ved »sikkerhedsafstand« forstås afstanden svarende til rækkevidden eller kroppens dimensioner, idet der tilføjes en sikkerhedsmargen (fig. 1).

2.2.5. Ved »betjeningsorgan« forstås enhver anordning, som, når den påvirkes direkte, gør det muligt at ændre traktorens eller et hertil koblet redskabs tilstand eller funktion.

▼M3

2.2.6. Ved »normal drift« forstås, at traktoren anvendes til det af fabrikanten tiltænkte formål, og at den føres af en operatør, der er bekendt med traktorens egenskaber, og som overholder de af fabrikanten i brugervejledningen eller ved skilte på traktoren anførte drifts-, vedligeholdelses- og sikkerhedsanvisninger.

2.2.7. Ved »uforsætlig kontakt« forstås en ikke forudset kontakt mellem en person og et farligt punkt som følge af denne persons handlinger under normal drift og vedligeholdelse af traktoren.

▼B

2.3. Sikkerhedsafstande til undgåelse af kontakt med de farlige dele

2.3.1. Sikkerhedsafstanden måles fra steder, der kan nås ved aktivering, vedligeholdelse og inspektion af traktoren samt fra jorden. Ved »vedligeholdelse og inspektion af traktoren« forstås udelukkende arbejde, som normalt udføres af føreren selv i overensstemmelse med instruktionsbogen. Ved fastsættelse af sikkerhedsafstandene går man ud fra det princip, at traktoren er i den tilstand, som den er konstrueret til, og at der ikke anvendes noget værktøj til at nå den farlige del. Sikkerhedsafstandene er fastsat i punkt 2.3.2.1 — 2.3.2.5. I visse bestemte områder eller for visse bestemte komponentdele er sikkerhedsniveauet tilstrækkeligt, hvis traktoren opfylder kravene i punkt 2.3.2.6 — 2.3.2.14.

2.3.2. Afskærmning af farlige punkter 2.3.2.1. Rækkevidde opad Sikkerhedsafstanden for rækkevidden opad er 2 500 mm (se figur 1) for personer, der står oprejst. Figur 1 2.3.2.2. Rækkevidde nedad, rækkevidde ovenover For så vidt angår rækkevidden oven over en kant fremgår sikkerhedsafstanden af: a = afstand fra jorden til den farlige del b = højde af afskærmningsanordningens kant c = horisontal afstand mellem den farlige del og kanten (se figur 2). Figur 2 Med hensyn til rækkevidden nedad og ovenover skal de i tabel 1 anførte sikkerhedsafstande overholdes.



(mm) a: Afstand til jorden fra den farlige del Højde af afskærmningsanordningens kant b 2 400 2 200 2 000 1 800 1 600 1 400 1 200 1 000 Horisontal afstand c fra den farlige del 2 400 — 100 100 100 100 100 100 100 2 200 — 250 350 400 500 500 600 600 2 000 — — 350 500 600 700 900 1 100 1 800 — — — 600 900 900 1 000 1 100 1 600 — — — 500 900 900 1 000 1 300 1 400 — — — 100 800 900 1 000 1 300 1 200 — — — — 500 900 1 000 1 400 1 000 — — — — 300 900 1 000 1 400 800 — — — — — 600 900 1 300 600 — — — — — — 500 1 200 400 — — — — — — 300 1 200 200 — — — — — — 200 1 100 2.3.2.3. Rækkevidden rundt om Sikkerhedsafstandene i nedenstående tabel 2 skal mindst overholdes, såfremt den pågældende del af kroppen ikke må nå en farlig del. Ved anvendelse af sikkerhedsafstandene går man ud fra den antagelse, at det vigtigste led af den tilsvarende del af kroppen hviler fast på kanten. Sikkerhedsafstandene anses først for opfyldt, når man har sikret sig, at denne del af kroppen absolut ikke kan flyttes længere frem. 2.3.2.4. Rækkevidde ind i og igennem Såfremt der er mulighed for at trænge ind i eller igennem en åbning og nå frem til de farlige dele, skal de i tabel 3 og 4 anførte sikkerhedsafstande mindst overholdes. Bevægelige dele indbyrdes eller ved siden af faste dele betragtes ikke som risikofaktorer, såfremt deres indbyrdes afstand ikke overstiger 8 mm. a er åbningens mindste bredde b er sikkerhedsafstanden fra den farlige del a er åbningens bredde, diameter eller sidelængde b er sikkerhedsafstanden for den farlige del 2.3.2.5. Sikkerhedsafstande til klemningspunkterne Et klemningspunkt anses ikke for farligt for den anførte del af kroppen, såfremt sikkerhedsafstandene ikke er mindre end de i tabel 5 anførte, og såfremt det sikres, at den tilgrænsende og større del af kroppen ikke kan komme ind. 2.3.2.6. Betjeningsorganer Mellemrummet mellem to pedaler og gennemgangsåbningen for betjeningsorganerne betragtes ikke som klemnings- eller overklipningspunkter. 2.3.2.7. Trepunktsophæng bagtil 2.3.2.7.1. Bag et plan gående gennem midterplanet for ledpunkterne på trepunktsophængets løftestænger, skal der være en mindste sikkerhedsafstand på 25 mm mellem de bevægelige dele, for hver position af vandringen n, som gennemløbes af løfteanordningen — uden de øverste og nederste yderpunkter på 0,1 n — såvel som en afstand på 25 mm eller en vinkel på mindst 30o for de overklipningsdele, der frembringer en vinkelændring (se figur 3). Vandringen n′, reduceret med 0,1 n foroven og forneden, defineres således (se figur 4). ►M2 Hvor de nederste trækstænger påvirkes direkte af løfteanordningen, defineres referenceplanet som et tværgående lodret midterplan i forhold til stængerne: ◄ ▼M2 Figur 3 Forklaring: A = løftearm B = trækstang C = løftestang D = traktor E = plan gennem løftestængerne F = sikkerhedsafstand ▼B Figur 4 2.3.2.7.2. For vandringen n, der gennemløbes af den hydrauliske løfteanordning, er den nederste position A for trækstængernes koblingspunkter begrænset af dimensionen »14« i henhold til ISO-standard 730, del 1, og den øverste position B er begrænset af den største hydrauliske vandring. Vandringen n′ er vandringen n reduceret foroven og forneden med 0,1 n, og udgør den vertikale afstand mellem A′ og B′. 2.3.2.7.3. Omkring løftestængernes profil skal der desuden inden for vandringen n′ være en sikkerhedsafstand på mindst 25 mm i forhold til de tilstødende dele. 2.3.2.7.4. Såfremt der til et trepunktsophæng anvendes koblingsanordninger, der ikke kræver, at der under tilkoblingen er en operatør til stede mellem traktoren og det transporterede redskab (f.eks. i tilfælde af en hurtigkobling), gælder forskrifterne i punkt 2.3.2.7.3 ikke. 2.3.2.7.5. Der bør i instruktionsbogen gøres opmærksom på de farlige punkter, der er beliggende foran det plan, som er defineret i punkt 2.3.2.7.1, første punktum. 2.3.2.8. Trepunktsophæng foran 2.3.2.8.1. For hver position af vandringen n, som gennemløbes af løfteanordningen — bortset fra de øverste og nederste yderpunkter på 0,1 n — skal der mellem de bevægelige dele være en sikkerhedsafstand på mindst 25 mm samt en vinkel på mindst 30o eller en sikkerhedsafstand på 25 mm for de dele, der foretager en overklippende bevægelse mod hinanden, hvorved der opstår en vinkelændring. Vandringen n′ reduceret med 0,1 n foroven og forneden, defineres således (se figur 4): 2.3.2.8.2. For vandringen n, der gennemløbes af den hydrauliske løfteanordning, er den nederste position A for trækstængernes koblingspunkter begrænset af dimension »14« i henhold til ISO-standard 8759, del 2, og den øverste position B er begrænset af den største hydrauliske vandring. Vandringen n′ er vandringen n reduceret foroven og forneden med 0,1 n, og udgør den vertikale afstand mellem A′ og B′. 2.3.2.8.3. Såfremt der til trækstængerne på trepunktsophænget foran anvendes koblingsordninger, der ikke kræver, at der under tilkoblingen er en operatør til stede mellem traktoren og det transporterede redskab (f.eks. i tilfælde af en hurtigkobling), gælder forskrifterne i punkt 2.3.2.8.1 ikke for områder med en radius på 250 mm regnet fra det punkt, hvor trækstængerne tilkobles traktoren. Regnet fra kanten af løftestængerne/løftecylinderen skal der dog altid inden for den definerede vandring n′ være en sikkerhedsafstand på mindst 25 mm til de tilgrænsende dele. 2.3.2.9. Førersæde og omgivelser I siddende stilling skal ethvert klemnings- og overklipningspunkt ligge uden for rækkevidde af førerens hænder og fødder. Dette krav anses for opfyldt, såfremt følgende betingelser overholdes: 2.3.2.9.1. Førersædet er indstillet i midterpositionen såvel i længderetningen som vertikalt. Førerens rækkevidde er opdelt i zone A og zone B. Det centrale sfæriske punkt for disse zoner ligger 60 mm foran og 560 mm oven over sædets indekspunkt (se figur 5). Zone A består af en kugle med en radius på 550 mm. Zone B ligger mellem denne kugle og en kugle med en radius på 1 000 mm. Figur 5 2.3.2.9.2. Ved klemnings- og overklipningspunkter skal der overholdes en sikkerhedsafstand på 120 mm i zone A og på 25 mm i zone B, eller der skal være en mindste vinkel på 30o, såfremt det drejer sig om dele, der foretager en overklippende bevægelse mod hinanden, hvorved der opstår en vinkelændring. 2.3.2.9.3. Der skal i zone A kun tages højde for de klemnings- og overklipningspunkter, der frembringes af dele, som aktiveres af en ekstern energikilde. 2.3.2.9.4. Såfremt der opstår et farligt punkt, fordi konstruktionsdele støder op mod sædet, skal der være en sikkerhedsafstand på mindst 25 mm mellem konstruktionsdelen og sædet. Der er ikke tale om et farligt punkt mellem sædets ryglæn og de tilstødende konstruktionsdele, der er beliggende bag dette, såfremt de tilstødende konstruktionsdele er glatte og sædets ryglæn i sig selv er afrundet i den tilgrænsende zone og ikke har nogen skarp kant. 2.3.2.10. Passagersæde (eventuelt) 2.3.2.10.1. Såfremt nogle dele kan rumme fare for fødderne, skal der være afskærmningsanordninger i en hemisfærisk radius på 800 mm fra midten af forkanten på sædets hynde og nedad. 2.3.2.10.2. Inden for en kugle, hvis centrum ligger 670 mm oven over midten af forkanten på passagersædet, skal de farlige punkter, der befinder sig i zone A og B, afskærmes som beskrevet i punkt 2.3.2.9 (se figur 6). Figur 6 2.3.2.11. Smalsporede traktorer (traktorer med spor som defineret i artikel 1, andet led, i direktiv 87/402/EØF). 2.3.2.11.1. I forbindelse med smalsporede traktorer gælder kravene i punkt 2.3.2.9 ikke i den zone, der ligger under et plan, der skråner 45o bagud på tværs af den fremadgående retning og gående gennem et punkt beliggende 230 mm bag sædets indekspunkt (se figur 7). Såfremt der findes farlige punkter i denne zone, skal dette angives på traktoren. Figur 7 2.3.2.11.2. Afsnit II, punkt 1 og 2, i bilag I til direktiv 80/720/EØF finder anvendelse på adgangen til førersædet. 2.3.2.11.3. Afsnit I.6 i bilag I til direktiv 80/720/EØF finder anvendelse på betjeningsanordningerne. 2.3.2.11.4. Meget varme dele af udstødssystemet skal være sikret indtil 300 mm i det øvre område — 700 mm over den flade, traktoren står på — og indtil 150 mm i det nedre område (se fig. 8) foran et referenceplan, der i en ret vinkel på fartøjets længdeakse går igennem midten af den ikke-belastede pedal (kobling og/eller driftsbremse). På siderne begrænses det område, der skal sikres, ved den ydre maskinprofil og udstødssystemets ydre profil. Meget varme dele af udstødssystemet, der befinder sig under påstigningsanordningen, skal afskærmes på det vertikale plan eller sikres termisk på anden måde. Figur 8 2.3.2.12. Montering og afmærkning af hydraulikslanger 2.3.2.12.1. Hydraulikslanger skal monteres således, at mekaniske og termiske beskadigelser forhindres 2.3.2.12.2. Hydraulikslanger skal være tydeligt og varigt mærket med følgende angivelser: — slangens fabrikationsmærke — fabrikationsdato (år og måned for fremstillingen) — hojst tilladte dynamiske driftsovertryk. 2.3.2.12.3. Hydraulikslanger, der befinder sig i nærheden af fører- eller passagersædet, skal være monteret eller sikret på en sådan måde, at personer ikke kan komme i fare, hvis hydraulikslangerne svigter. 2.3.2.13. Styretøj og svingaksel De dele, der bevæger sig i forhold til hinanden eller i forhold til faste dele, skal være afskærmet, såfremt de ligger inden for den i punkt 2.3.2.9 og 2.3.2.10 definerede zone. Ved knækstyrede traktorer skal der i knækområdet på begge sider af køretøjet være anbragt varige og let genkendelige anvisninger, hvor der med billeder eller tekst gøres opmærksom på, at det er forbudt at opholde sig i det uafskærmede knækområde. Instruktionsbogen skal ligeledes indeholde sådanne anvisninger. 2.3.2.14. Fri drivaksler fastgjort til traktoren De frie drivaksler (f.eks. til firehjulstræk), som kun drejer under kørslen, skal være afskærmet, såfremt de ligger inden for den i punkt 2.3.2.9 og 2.3.2.10 definerede zone. 2.3.2.15. Frizone omkring drivhjulene 2.3.2.15.1. Frizonen omkring skærmene skal opfylde følgende betingelser: 2.3.2.15.2. Ved frizone forstås det område, som skal være frit rundt om drivhjulenes dæk i forhold til de tilstødende dele på køretøjet. Frizonen for drivhjul monteret med største dækstørrelse skal svare til de i følgende tabel og figur anførte dimensioner: Figur 9



Standardtraktorer Smalsporede traktorer a mm h mm a mm h mm ►M2 40 ◄ 60 15 30 Der tillades en frizone, der er mindre end den i fig. 9 og tabel 6 viste, foruden de zoner, der er omhandlet i punkt 2.3.2.9 og 2.3.2.10 for smalsporede traktorer, hvis skærme ligeledes tjener til at afskrabe jord fra hjulene. ▼M3 2.3.2.16. Varme overflader Varme overflader, der kan berøres af operatøren under normal drift af traktoren, skal være afskærmede eller isolerede. Dette gælder for varme overflader, der er nær ved trin, håndgreb og dele af traktoren, der kan bruges som påstigningshjælp, og som uagtsomt kan berøres. 2.3.2.17. Batteriterminaldæksel Batteriterminaler, der ikke er jordede, skal beskyttes mod uagtsom kortslutning. ▼B

2.4. Metode til bestemmelse af sædets indekspunkt

2.4.1. Generelt

Den metode og anordning, der skal anvendes til bestemmelse af indekspunktet for enhver type polstret sæde, er beskrevet i det følgende.

2.4.2. Definitioner

Sædet indekspunkt (SIP):

Punkt beliggende i det vertikale midterplan i længderetningen for referenceanordningen for det i figur 1 viste SIP, som er placeret på førersædet i overensstemmelse med punkt 2.4.4 og 2.4.6.

Sædets indekspunkt fastsættes i forhold til køretøjet og flytter sig ikke på grund af justeringer og/eller svingninger i sædet.

2.4.3. Anordning til bestemmelse af sædets indekspunkt (SIP)

Anordningen til bestemmelse af SIP skal være i overensstemmelse med figur 10. Anordningens masse skal være 6 ± 1 kg. Anordningens underside skal være plan og glat.

2.4.4. Instilling af sædet til bestemmelse af indekspunkt (SIP)

Når sædet og dets ophæng er indstillelige, skal sædet indstilles på følgende måde, før referencepunktet bestemmes:

a) Alle indstillinger — fremad/tilbage, højde og hældning — skal være i midterstilling. Findes der ingen midterstilling, skal der anvendes den nærmest beliggende indstilling, oven over eller bag ved midterstillingen.

b) Indstillelige ophæng skal være indstillet således, at ophænget befinder sig midt i sin svingning med referenceanordningen på plads og belastet. Ophænget kan være mekanisk blokeret i denne stilling under bestemmelsen af referencepunktet (SIP).

c) Ikke-indstillelige ophæng skal være blokeret i den vertikale stilling, der nås med referenceanordningen på plads og belastet.

d) Såfremt ovennævnte indstillinger er i modstrid med fabrikantens udtrykkelige anvisninger, skal disse følges, således at der opnås den anbefalede indstilling for en fører på 75 kg.

NB:

En fører på 75 kg svarer tilnærmelsesvis til referenceanordningen på plads på sædet og belastet med en masse på 65 kg.

2.4.5. Bestemmelse af de tre referenceakser x′, y′ og z′ for sædeindekspunkt (SIP).

Koordinaterne fastslås således:

a) På den ene side af sædets forankring lokaliseres det fastgørelseshul, som befinder sig længst tilbage.

b) Såfremt aksen for dette hul er parallel med ledaksen defineret på anordningen, tages den som y′-akse (orienteret fra venstre mod højre i forhold til en siddende fører — se figur 11).

c) Såfremt aksen for dette hul er parallel med det vertikale plan, der går gennem sædets midterlinje, tages som ′ -akse den rette linje parallel med den anførte ledakse, gående gennem skæringspunktet mellem sædeforankringens længdeplan og aksen for ovennævnte hul (se figur 12).

d) I alle andre tilfælde fastslås aksen y′ i henhold til parametrene for det sæde, der skal undersøges.

e) Akserne x′ og z′ defineres som skæringslinjer for horisontal- og vertikalplanerne gående gennem y′ med vertikalplanet gennem sædets midterlinje. Akserne x′ og z′ skal være orienteret fremad og opad (se figur 11 og 12).

2.4.6. Metode til bestemmelse af sædets indekspunkt (SIP)

Sædets indekspunkt (SIP) skal bestemmes ved hjælp af den i figur 10 illustrerede anordning og efter følgende fremgangsmåde:

a) Sædet dækkes med en stykke stof for at lette den korrekte anbringelse af anordningen.

b) Anordningen anbringes (uden ekstra masse) på sædets hynde, idet den skubbes bagud mod ryglænet.

c) Der tilføjes den nødvendige masse for at bringe anordningens samlede masse på 6 (± 1) kg og på 26 (± 1) kg. Det vertikale kraftcenter skal ligge 40 mm foran mærket for sædets referencepunkt på anordningens horisontale del (se figur 10).

d) Der anbringes to gange en horisontal kraft på ca 100 N på anordningen på sædets referencepunkt, som vist i figur 10.

e) Der tilføjes den nødvendige øvrige masse for at bringe anordningens samlede masse på 26 (± 1) kg og på 65 (± 1) kg. Det vertikale kraftcenter for den tilføjede masse skal ligge 40 mm foran mærket for sædets referencepunkt på anordningens horisontale del (se figur 10).

f) På begge sider af sædet måles i to vertikale planer liggende lige langt fra sædets midterlinje i længderetningen med ± 1 mm nøjagtighed koordinaterne som defineret i punkt 2.4.5 for disse planers skæringer på aksen for sædets referencepunkt som er bestemt af anordningen. De aritmetiske gennemsnitsværdier af målingerne i de to planer registreres som koordinater for sædets indekspunkt (SIP).

g) De forhold, der følger af bestemmelsesmetoden, og som afviger fra den metode, der er vist i dette bilag, eller som kan være en fejlkilde med hensyn til resultaterne, skal noteres sammen med årsagerne hertil.

Figur 10

Anordning til bestemmelse af sædets indekspunkt (SIP)

Figur 11

Bestemmelse af referenceakserne for SIP

(Akse for fastgørelseshullet parallel med ledaksen ryg/lår)

Figur 12

Bestemmelse af de tre referenceakser for SIP

(Akse for fastgørelseshullet parallel med det vertikale plan gående gennem sædets midterlinje)









Tillæg

MODEL









BILAG III A

FORRUDER OG ANDRE RUDER

FORSKRIFTER FOR UDSTYR, DEFINITIONER, ANSØGNING OM TYPEGODKENDELSE, TYPEGODKENDELSE, MÆRKER, GENERELLE SPECIFIKATIONER, PRØVNINGER OG PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE

1. FORSKRIFTER FOR UDSTYR.

1.1. Landbrugs- eller skovbrugstraktorer kan efter fabrikantens valg være udstyret med: 1.1.1. »forruder« og »andre ruder end forruder«, der er i overensstemmelse med forskrifterne i dette bilag, 1.1.2. forruder, der opfylder forskrifterne for »andre ruder end forruder« i dette bilag, med undtagelse af de ruder, der er omfattet af bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag III-C til dette direktiv (ruder hvis regelmæssige transmissionskoefficient for lyset kan være mindre end 70 %), ▼M3 1.1.3. stiv plast er tilladt som materiale til alt rudeglas bortset fra glasset i forruden i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets direktiv 92/22/EØF ( 9 ) eller FN-ECE regulativ nr. 43, bilag 14. ▼B

2. DEFINITIONER

I nærværende direktiv forstås ved:

2.1. »rude af hærdet glas«, en rude bestående af et enkelt glaslag, som har gennemgået en særlig behandling med henblik på at øge dets mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret i tilfælde af brud;

2.2. »rude af lamineret glas«, en rude bestående af mindst to glaslag, som holdes sammen af et eller flere mellemlæg af plastmateriale; dette laminerede glas kan være: 2.2.1. »almindeligt«, såfremt ingen af de glaslag, hvoraf det består, er behandlet, eller 2.2.2. »behandlet«, såfremt mindst et af de glaslag, hvoraf det består, har gennemgået en særlig behandling med henblik på at øge dets mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret i tilfælde af brud;

2.3. »sikkerhedsrude beklædt med plastmateriale«, en rude som defineret i punkt 1.1 eller 1.2 beklædt på indersiden med et lag plastmateriale;

2.4. »sikkerhedsrude af plexiglas«, en rude af lamineret glas og med et glaslag og et eller flere plastlag oven på hinanden, hvoraf mindst et fungerer som mellemlæg. Plastlag(et)ene er anbragt på indersiden, når ruden er monteret på traktoren;

2.5. »gruppe af forruder«, en gruppe bestående af forruder af forskellige former og dimensioner, som undersøges med hensyn til deres mekaniske egenskaber, brudmønster og opførsel under prøvning af modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne; 2.5.1. »plan forrude«, en forrude uden nominel krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter; 2.5.2. »krum forrude«, en rude med en nominel krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter;

2.6. »dobbeltvindue«, en enhed bestående af to ruder monteret særskilt i samme åbning på traktoren;

2.7. »dobbeltrude«, en enhed bestående af to ruder samlet permanent på fabrikken og adskilt af et ensartet mellemrum; 2.7.1. »symmetrisk dobbeltrude«, en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er af samme type (hærdet, lamineret osv.) og har samme primære og sekundære kendetegn; 2.7.2. »asymmetrisk dobbeltrude«, en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er af forskellig type (hærdet, lamineret osv.) eller har forskellige primære og/eller sekundære kendetegn;

2.8. »primært kendetegn«, et kendetegn, der i væsentlig grad ændrer en rudes optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, som har betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på traktoren. Dette udtryk omfatter endvidere handelsnavn eller fabriksmærke;

2.9. »sekundært kendetegn«, et kendetegn, der kan ændre en rudes optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, som har betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på traktoren. Betydningen af ændringen vurderes under hensyntagen til vanskelighedsindekset;

2.10. »vanskelighedsindeks«, en klassifikation i to grader gældende for ændringer observeret i praksis for hvert sekundært kendetegn. Overgangen fra indeks 1 til indeks 2 er et indeks for nødvendigheden af at foretage yderligere forsøg;

2.11. »en forrudes udfoldede flade«, fladen for den mindste rektangel af glas, af hvilken en forrude kan fremstilles;

2.12. »en forrudes hældningsvinkel«, den vinkel, der dannes af den lodrette og den rette linje, der forbinder rudens over- og underkant, idet disse rette linjer tages i et vertikalt plan indeholdende traktorens længdeakse; 2.12.1. hældningsvinklen måles på en ubelastet traktor, der står på et plant underlag; 2.12.2. traktorer, som er udstyret med hydropneumatisk, hydraulisk eller pneumatisk ophængning eller en anordning til automatisk regulering af frihøjden i forhold til belastningen, afprøves under normale kørselsforhold som foreskrevet af fabrikanten;

2.13. »segmenthøjde h«, den maksimale afstand mellem rudens indre flade og et plan gående gennem rudens kanter. Denne afstand måles omtrent vinkelret på ruden (se bilag III-N; figur 1);

2.14. »rudetype«, de i punkt 2.1 — 2.4 definerede ruder uden væsentlige forskelle, navnlig med hensyn til de i bilag III-D til III-L nævnte primære og sekundære kendetegn; 2.14.1. selv om en ændring af de primære kendetegn medfører, at der er tale om en ny produkttype, anerkender man, at i visse tilfælde medfører en ændring af formen og dimensionerne ikke nødvendigvis en forpligtelse til at gennemføre en fuldstændig prøvningsrække. For visse af de prøvninger, der er specificeret i de enkelte bilag, kan ruderne opdeles i grupper, såfremt det er indlysende, at de har analoge primære kendetegn; 2.14.2. ruder, der kun adskiller sig med hensyn til de sekundære kendetegn, kan betragtes som hørende til samme type; der kan imidlertid foretages visse prøvninger på prøveemner af disse ruder, såfremt disse udtrykkeligt er fastsat i afprøvningsforskrifterne;

2.15. »krumning r«, den omtrentlige værdi af den mindste radius for forrudens bue målt i den mest buede zone.

3. ANSØGNING OM TYPEGODKENDELSE

3.1. Ansøgning om EØF-typegodkendelse af en rudetype indgives af fabrikanten af sikkerhedsruder eller af dennes repræsentant, som er behørigt befuldmægtiget i det land, hvor den er indgivet. For hver rudetype kan ansøgningen kun indgives i en enkelt af medlemsstaterne.

3.2. For hver type sikkerhedsrude ledsages ansøgningen af nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer og følgende oplysninger: 3.2.1. teknisk beskrivelse omfattende alle primære og sekundære kendetegn, og 3.2.1.1. for andre ruder end forrudernes vedkommende, skemaer i et format, der ikke er større end A4-format eller foldet til dette format med oplysning om: — den største flade, — den mindste vinkel mellem to hosliggende sider på ruden, — i givet fald den største segmenthøjde; 3.2.1.2. for forrudernes vedkommende: 3.2.1.2.1. en fortegnelse over modeller af forruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse, med angivelse af traktorfabrikanternes navn; 3.2.1.2.2. skitser i målestokken 1:10 samt diagrammer af forruderne og deres placering på traktoren, som er tilstrækkelig detaljerede til at vise: 3.2.1.2.2.1. forrudens position i forhold til »referencepunktet« som defineret i punkt 1.2 i bilaget vedrørende synsfelt til Rådets direktiv 74/347/EØF af 25. juni 1974 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende synsfelt og forrudeviskere for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer. 3.2.1.2.2.2. forrudens hældningsvinkel, 3.2.1.2.2.3. beliggenhed og størrelse af den zone, hvori kontrollen af de optiske egenskaber foregår, og eventuelt flader af forskellig hærdning, 3.2.1.2.2.4. forrudens udfoldede flade, 3.2.1.2.2.5. forrudens maksimale segmenthøjde, 3.2.1.2.2.6. forrudens krumning (udelukkende til brug for gruppeinddeling af forruder); 3.2.1.3. for dobbeltrudernes vedkommende, skemaer i et format, der ikke er større end A4-format eller foldet til dette format, og som foruden de i punkt 3.2.1.1. nævnte oplysninger anfører: — typen af hver af ruderne, — type fastgørelse (organisk, glas-glas eller glas-metal), — nominel bredde af mellemrummet mellem de to ruder.

3.3. Desuden skal ansøgeren indsende et tilstrækkeligt antal prøver af færdige ruder af de pågældende modeller, eventuelt efter aftale med kontrolmyndigheden.

3.4. Den kompetente myndighed kontrollerer, om der findes tilfredsstillende bestemmelser for at sikre en effektiv kontrol af produktionens overensstemmelse, inden typegodkendelsen meddeles.

4. MÆRKER

4.1. Alle sikkerhedsruder, herunder prøver der indsendes til typegodkendelse, skal være forsynet med fabrikantens fabriks- eller handelsmærke. Dette mærke skal være let læseligt og må ikke kunne fjernes.

5. TYPEGODKENDELSE

5.1. Når de prøver, der er fremlagt til typegodkendelse, opfylder forskrifterne i punkt 5 til 7 nedenfor, meddeles typegodkendelse for den tilsvarende type sikkerhedsruder.

5.2. Der tildeles et typegodkendelsesnummer til hver typegodkendt type som defineret i bilag III-E, III-G, III-K og III-L, eller, for forrudernes vedkommende, til hver typegodkendt gruppe. De to første tal (for tiden 00 for direktivet i dets oprindelige form) angiver ændringsserien svarende til de seneste større tekniske ændringer i direktivet på datoen for typegodkendelsens meddelelse. En medlemsstat kan ikke tildele dette nummer til en anden type eller gruppe af sikkerhedsruder.

5.3. Typegodkendelse, udvidelse af typegodkendelse eller nægtelse af typegodkendelse for en type sikkerhedsrude i henhold til nærværende direktiv meddeles medlemsstaterne ved hjælp af et skema svarende til modellen i bilag III-B og i tillæggene til dette direktiv. 5.3.1. For så vidt angår forruder ledsages meddelelsesskemaet om EØF-typegodkendelse af et dokument, der opregner hver forrudemodel, der indgår i den typegodkendte gruppe, samt denne gruppes kendetegn i overensstemmelse med tillæg 8, bilag III-B.

5.4. På alle sikkerhedsruder og alle dobbeltruder, som er i overensstemmelse med en rudetype, der er typegodkendt i henhold til nærværende direktiv, anbringes på synlig måde, ud over det i punkt 4.1 foreskrevne mærke, et EØF-typegodkendelsesmærke. Der kan desuden anbringes ethvert andet typegodkendelsesmærke, som den enkelte rude i en dobbeltrude har fået tildelt. Dette typegodkendelsesmærke består af 5.4.1. et rektangel, hvori er anført bogstavet »e«, efterfulgt af kendingsnummeret for det land, som har meddelt typegodkendelsen ( 10 ) 5.4.2. typegodkendelsesnummeret anbragt til højre for det i punkt 5.4.1 omhandlede rektangel.

5.5. Nedenstående supplerende symboler anbringes i nærheden af EØF-typegodkendelsesmærket: 5.5.1. for en forrudes vedkommende: I : for hærdet glas (I/P hvis den er beklædt), ( 11 ) II : for almindeligt lamineret glas (II/P hvis det er beklædt) (11) I overensstemmelse med definitionen i punkt 2.3., III : for behandlet lamineret glas (III/P hvis det er beklædt) (11) I overensstemmelse med definitionen i punkt 2.3., IV : for plexiglas. 5.5.2. V : for en anden rude end en forrude, der henhører under bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag III-C. 5.5.3. VI : for en dobbeltrude. 5.5.4. T : for forruder, der opfylder forskrifterne for andre ruder end forruder med undtagelse af de ruder, der er omfattet af bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag III-C til dette direktiv (ruder hvis regelmæssige transmissionskoefficient for lyset kan være mindre end 70 %). Imidlertid vil dette symbol for forruder, der opfylder forskrifterne for andre laminerede ruder end forruder først kunne anbringes efter prøvningen med attraphoved på et fladt prøveemne, som defineret i punkt 3.3.2 i bilag III-C til dette direktiv, med en faldhøjde på 4,0 m + 25/ - 0 mm.

5.6. EØF-typegodkendelsesmærket og symbolet skal være let læselige og må ikke kunne fjernes.

5.7. Der er i tillæg 1 til dette bilag givet eksempler på typegodkendelsesmærker.

6. GENERELLE SPECIFIKATIONER

6.1. Alle glas og navnlig glas til fremstilling af forruder skal være af en sådan kvalitet, at risikoen for personskader nedsættes mest muligt i tilfælde af brud. Glasset skal have en tilstrækkelig modstandsdygtighed over for de påvirkninger, som kan forekomme under normal kørsel samt over for atmosfæriske og termiske faktorer, kemiske stoffer, brand og slid.

6.2. Sikkerhedsglassene skal desuden have en tilstrækkelig gennemsigtighed og må ikke give anledning til nogen nævneværdig forvrængning af genstande set gennem forruden eller forveksling af de farver, der anvendes i trafiksignaler. Såfremt forruden knuses skal føreren fortsat kunne se vejen tilstrækkelig tydeligt til at kunne bremse og bringe traktoren til sikker standsning.

7. SÆRLIGE SPECIFIKATIONER

Alle typer sikkerhedsruder skal, afhængigt af den kategori, de tilhører, opfylde følgende særlige specifikationer:

7.1. forruder af hærdet glas: kravene i bilag III-D,

7.2. ruder af glas med ensartet hærdning, bortset fra forruder: kravene i bilag III-E,

7.3. forruder af almindeligt lamineret glas: kravene i bilag III-F,

7.4. ruder af almindeligt lamineret glas bortset fra forruder: kravene i bilag III-G,

7.5. forruder af behandlet lamineret glas: kravene i bilag III-H,

7.6. plastbeklædte sikkerhedsruder: kravene i bilag III-I, ud over de pågældende forskrifter ovenfor,

7.7. forruder af plexiglas: kravene i bilag III-J,

7.8. ruder af plexiglas bortset fra forruder: kravene i bilag III-K,

7.9. dobbeltruder: kravene i bilag III-L.

8. PRØVNINGER

8.1. Der er tale om følgende obligatoriske prøvninger: 8.1.1. Brud Formålet med denne prøvning er: 8.1.1.1. at kontrollere, at brudstykker og splinter, som opstår ved brud af ruden, er af en sådan art, at risikoen for kvæstelse er mindst mulig, og, 8.1.1.2. for forrudens vedkommende, at kontrollere udsynet efter brud. 8.1.2. Mekanisk modstandsdygtighed 8.1.2.1. Slagprøve med kugle Der er to prøvninger, den ene med en kugle på 227 g og den anden med en kugle på 2 260 g. 8.1.2.1.1. Prøvning med kuglen på 227 g. Formålet med denne prøvning er at vurdere mellemlæggets adhæsion i lamineret glas og den mekaniske modstandsdygtighed af glas med ensartet hærdning. 8.1.2.1.2. Prøvning med kuglen på 2 260 g. Formålet med denne prøvning er at vurdere lamineret glas' modstandsdygtighed over for kuglens indtrængen. 8.1.2.2. Prøvning med attraphoved Formålet med denne prøvning er at kontrollere, om ruden opfylder kravene vedrørende begrænsning af kvæstelser ved hovedets sammenstød med forrude, laminerede ruder og plexiglasruder bortset fra forruder samt enheder med dobbeltruder, der anvendes som sideruder. 8.1.3. Modstandsdygtighed over for påvirkninger fra omgivelserne 8.1.3.1. Slidprøve Formålet med denne prøvning er at konstatere, om en sikkerhedsrudes modstandsdygtighed mod slid ligger over en specifik værdi. 8.1.3.2. Prøvning ved høje temperaturer Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at der ved længere tids påvirkning med høje temperaturer ikke opstår blærer eller andre fejl i mellemlægget i lamineret glas og plexiglasruder. 8.1.3.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkning Formålet med denne prøvning er at konstatere, om lysgennemgangen i ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale reduceres i væsentlig grad som følge af længere tids lyspåvirkning, eller om ruderne misfarves i væsentlig grad. 8.1.3.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt Formålet med denne prøvning er at konstatere, om ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale kan tåle længere tids påvirkning med luftfugtighed uden at forandres i væsentlig grad. 8.1.3.5. Modstandsdygtighed over for temperaturændringer Formålet med denne prøvning er at konstatere, om de(t) anvendte plastmateriale(r) i en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 og 2.4 ovenfor kan modstå længere tids påvirkning med ekstreme temperaturer uden at forandres i væsentlig grad. 8.1.4. Optiske egenskaber 8.1.4.1. Prøvning af lysgennemgang Formålet med denne prøvning er at konstatere, om sikkerhedsruders normale gennemgang ligger over en bestemt værdi. 8.1.4.2. Prøvning af optisk forvrængning Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at forvrængning af genstande set gennem forruden ikke når en sådan grad, at det generer føreren. 8.1.4.3. Prøvning af sekundærbilledets adskillelse Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at den vinkel, der adskiller sekundærbilledet fra primærbilledet ikke overstiger en bestemt værdi. 8.1.4.4. Prøvning af farveidentifikation Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at der ikke er nogen risiko for forveksling af farver set gennem en forrude. 8.1.5. Prøvning af modstandsdygtigheden mod ild Formålet-med denne prøvning er at kontrollere, at den indvendige side af en sikkerhedsrude, som defineret i punkt 2.3 og 2.4 ovenfor, har en tilstrækkelig lav forbrændingshastighed. 8.1.6. Modstandsdygtighed mod kemiske stoffer Formålet med denne prøvning er at konstatere, om den indvendige flade i en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 og 2.4 ovenfor kan modstå påvirkning med kemiske stoffer, der kan være til stede eller anvendes i et køretøj (f. eks. rengøringsprodukter osv.), uden at forandres.

8.2. Prøvninger, der skal gennemføres for de kategorier af ruder, som er defineret i punkt 2.1 til 2.4 i nærværende direktiv 8.2.1. Sikkerhedsruder skal underkastes de i nedenstående tabel anførte prøvninger:



FORRUDER ANDRE RUDER Hærdet glas Almindeligt lamineret glas Behandlet lamineret glas Plexiglas Hærdet glas Lamineret glas Plexiglas I I-P II II-P III III-P IV Brud: D/2 D/2 — — H/4 H/4 — E/2 — — Mekanisk modstandsdygtighed: — kugle på 227 g: — — F/4.3. F/4.3. F/4.3. F/4.3. F/4.3. E/3.1. G/4 G/4 — kugle på 2 260 g: — — F/4.2. F/4.2. F/4.2. F/4.2. — — — — Prøvning med attraphoved (1) D/3 D/3 F/3 F/3 F/3 F/3 J/3 — G/3 (3) K/3 (3) Slid: — yderside — — F/5.1. F/5.1. F/5.1. F/5.1. F/5.1. — F/5.1. F/5.1. — inderside — I/2 — I/2 — I/2 I/2 I/2 (2) I/2 (2) I/2 Høje temperaturer — — C/5 C/5 C/5 C/5 C/5 — C/5 C/5 Lyspåvirkning — C/6 C/6 C/6 C/6 C/6 C/6 — C/6 C/6 Fugt — C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 (2) C/7 C/7 Lysgennemgang C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. Optisk forvrængning C/9.2. C/9.2. C/9.2. C/9.2. C/9.2. C/9.2. C/9.2. — — — Sekundærbillede C/9.3. C/9.3. C/9.3. C/9.3. C/9.3. C/9.3. C/9.3. — — — Farveidentifikation C/9.4. C/9.4. C/9.4. C/9.4. C/9.4. C/9.4. C/9.4. — — — Modstandsdygtighed mod temperaturændringer — C/8 — C/8 — C/8 C/8 C/8 (2) C/8 (2) C/8 Modstandsdygtighed mod ild — C/10 — C/10 — C/10 C/10 C/10 (2) C/10 (2) C/10 Modstandsdygtighed mod kemiske stoffer — C/11 — C/11 — C/11 C/11 C/11 (2) C/11 (2) C/11 (1) Denne prøvning skal desuden foretages på dobbeltruder i henhold til bilag 1, punkt 3. (2) Såfremt indersiden er beklædt med plastmateriale. (3) Denne prøvning skal foretages med en faldhøje på 4 m + 25/ - 0 mm i stedet for 1,5 m + 25/ - 0 mm, når disse ruder anvendes som forruder på traktorer. NB. En reference som K 3/3 henviser til bilag III-K og til punkt 3 i dette bilag, hvor der findes en beskrivelse af den relevante prøvning og godkendelseskravene. 8.2.2. En sikkerhedsrude typegodkendes, såfremt den opfylder alle kravene i de pågældende bestemmelser i ovenstående tabel.

9. ÆNDRING ELLER UDVIDELSE AF TYPEGODKENDELSE FOR EN TYPE SIKKERHEDSRUDE

9.1. Enhver ændring af en type sikkerhedsruder eller, for forruders vedkommende, enhver tilføjelse af forruder til en gruppe, skal meddeles den instans, der har meddelt typegodkendelse for denne type ruder. Denne instans kan derefter: 9.1.1. enten finde, at de foretagne ændringer ikke risikerer at få nogen særlig uheldig indvirkning og, for forruders vedkommende, at den nye type falder inden for den gruppe forruder, der er typegodkendt, og at sikkerhedsruden under alle omstændigheder stadig opfylder forskrifterne, 9.1.2. eller anmode om en ny rapport fra kontrolmyndigheden.

9.2. Meddelelse 9.2.1. Bekræftelse af typegodkendelse eller nægtelse (eller udvidelse) af typegodkendelse meddeles medlemsstater efter den fremgangsmåde, der er anført i punkt 5.3 ovenfor. 9.2.2. Den instans, der har meddelt udvidelse af en typegodkendelse, anbringer på hver meddelelse om udvidelse et ordrenummer.

10. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE

10.1. Sikkerhedsruder, der er typegodkendt i henhold til nærværende bilag og følgende bilag, skal være fremstillet i overensstemmelse med den typegodkendte type og opfylde forskrifterne i punkt 6, 7 og 8 ovenfor.

10.2. Der skal foretages en permanent kontrol af produktionen med henblik på at kontrollere, at forskrifterne i punkt 10.1 overholdes.

10.3. Indehaveren af en typegodkendelse skal bl. a.: 10.3.1. sørge for, at der findes fremgangsmåder for kontrol af produkternes kvalitet, 10.3.2. have adgang til det kontroludstyr, der er nødvendigt for en kontrol af overensstemmelsen af hver typegodkendt type, 10.3.3. registrere oplysningerne vedrørende prøveresultaterne og de vedlagte dokumenter ( 12 ), som skal være til rådighed i en periode, som fastsættes efter aftale med myndighederne, 10.3.4. analysere resultaterne af hver type prøvning med henblik på at kontrollere og sikre bestandighed i produktets kendetegn under hensyntagen til den tilladte spredning inden for industriel produktion, 10.3.5. sikre sig, at der for hver produkttype foretages mindst de i bilag III-O foreskrevne prøvninger, 10.3.6. sikre sig, at enhver prøveudtagning, der viser manglende overensstemmelse for den pågældende type prøvning, følges af en ny prøveudtagning og en ny prøvning. Der skal træffes alle nødvendige foranstaltninger for at genetablere overensstemmelsen for den tilsvarende produktion.

10.4. Den kompetente myndighed kan til enhver tid kontrollere de metoder til kontrol af overensstemmelsen, som anvendes i den enkelte produktionsenhed (se punkt 1.3 i bilag III-O). 10.4.1. I forbindelse med hver inspektion skal rapporterne vedrørende afprøvning og opfølgning af produktionen meddeles inspektøren. 10.4.2. Sidstnævnte kan udtage stikprøver, som skal afprøves på fabrikantens laboratorium. Det mindste antal prøveemner kan fastsættes i forhold til resultaterne af fabrikantens egne kontrolforanstaltninger. 10.4.3. Såfremt kvalitetsniveauet ikke synes tilfredsstillende, eller når det synes nødvendigt at efterprøve gyldigheden af de prøvninger, der er udført i henhold til punkt 10.4.2, kan inspektøren udtage prøveemner, som sendes til den tekniske tjeneste, der har foretaget typegodkendelsesafprøvningerne. 10.4.4. Den kompetente myndighed kan foretage enhver afprøvning, der er foreskrevet i nærværende direktiv. 10.4.5. Normalt tillader de kompetente myndigheder to kontrolbesøg om året. Såfremt der under et af disse kontrolbesøg konstateres negative resultater, skal den kompetente myndighed sørge for, at alle nødvendige forholdsregler bliver truffet for så hurtigt som muligt at genskabe produktionens overensstemmelse.

11. SANKTIONER FOR PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE

11.1. Den typegodkendelse, som er meddelt for en type sikkerhedsruder i henhold til nærværende direktiv, kan trækkes tilbage, såfremt de i ovenstående punkt 10.1 anførte betingelser ikke overholdes.

11.2. Såfremt en medlemsstat skulle tilbagekalde en typegodkendelse, som den tidligere har meddelt, underretter den straks de øvrige medlemsstater herom ved hjælp af en kopi af typegodkendelsesattesten, hvorpå der til slut med store bogstaver anføres den underskrevne og daterede påtegning »TYPEGODKENDELSE TILBAGEKALDT«.

12. ENDELIGT OPHØR MED PRODUKTIONEN

Såfremt indehaveren af en typegodkendelse helt holder op med at fremstille en type sikkerhedsruder, som er omfattet af dette direktiv, skal han give den myndighed, som har meddelt typegodkendelsen, underretning herom, og denne myndighed skal herefter give de øvrige medlemsstater meddelelse herom ved hjælp af en kopi af typegodkendelsesattesten svarende til den model, der findes i bilag III-B til dette direktiv.

13. NAVN OG ADRESSE PÅ KONTROLMYNDIGHEDER OG ADMINISTRATIVE MYNDIGHEDER

Hver medlemsstat meddeler de øvrige medlemsstater og Kommissionen navn og adresse på kontrolmyndighederne og de administrative myndigheder, som meddeler EØF-typegodkendelsen, og som skal have tilsendt de attester for typegodkendelse og nægtelse eller tilbagekaldelse af typegodkendelse, som er udstedt i de andre medlemsstater.









Tillæg

EKSEMPLER PÅ TYPEGODKENDELSESMÆRKER

(Se punkt 5.5 i bilag III-A)

Forrude af hærdet glas:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af hærdet glas, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Forrude af plastbeklædt hærdet glas:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af plastbeklædt hærdet glas, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Forrude af almindeligt lamineret glas:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af almindeligt lamineret glas, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Forrude af almindeligt lamineret glas beklædt med plastmateriale:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af almindeligt lamineret glas, beklædt med plastmateriale, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Forrude af behandlet lamineret glas:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af behandlet lamineret glas, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Forrude af plexiglas:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af plexiglas, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige transmissionskoefficient for lyset er mindre end 70 %

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en anden rude end en forrude, som bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag III-C finder anvendelse på, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Dobbeltrude, hvis regelmæssige transmissionskoefficient for lyset er mindre end 70 %:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en dobbeltrude, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Andre ruder end forruder, der anvendes som forruder på traktorer:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en rude, angiver, at det pågældende element, som skal anvendes som forrude på en traktor, er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.

Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige transmissionskoefficient for lyset er lig med 70 % eller derover:

Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en anden rude end en forrude, som bestemmelserne i punkt 9.1.4.1 i bilag III-C finder anvendelse på, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.









BILAG III B









Bilag III-B — Tillæg 1

FORRUDER AF HÆRDET GLAS

(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-D eller bilag III-I)









Bilag III-B — Tillæg 2

RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING, BORTSET FRA FORRUDEN

(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-E eller bilag III-I)









Bilag III-B — Tillæg 3

FORRUDER AF LAMINERET GLAS

(almindeligt, behandlet eller plastbeklædt)

(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-F, III-H eller bilag III-I)









Bilag III-B — Tillæg 4

RUDER AF LAMINERET GLAS BORTSET FRA FORRUDER

(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-G eller bilag III-I)









Tillæg 5

FORRUDER AF PLEXIGLAS

(Primære og sekundære kendetegn i henhold til billag III-J)









Tillæg 6

RUDER AF PLEXIGLAS BORTSET FRA FORRUDER

(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-K)









Tillæg 7

ENHEDER MED DOBBELTRUDER

(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-L)









Tillæg 8

INDHOLDET AF FORTEGNELSEN OVER FORRUDER ( 13 )









BILAG III-C

GENERELLE AFPRØVNINGSBETINGELSER

1. BRUDPRØVE

1.1. Den rude, der skal afprøves, må ikke være stramt fastspændt; den kan imidlertid fæstnes til en lignende rude ved hjælp af tape, der klæbes på hele kanten.

1.2. Til at frembringe brud anvendes en hammer med en masse på omkring 75 g eller en anden anordning, der giver tilsvarende resultater. Spidsens krumningsradius skal være 0,2 ± 0,05 mm.

1.3. Der foretages en prøvning på hvert foreskrevet anslagspunkt.

1.4. Brudstykkerne skal undersøges på grundlag af optagelser på fotografisk papir, idet eksponeringen begynder senest 10 sek. efter slaget og slutter senest 3 min. efter dette. Der skal kun tages hensyn til de mørkeste linjer, som repræsenterer det oprindelige brud. Laboratoriet skal opbevare de fotografiske gengivelser af de opnåede brud.

2. SLAGPRØVE MED EN KUGLE

2.1. Prøvning med kuglen på 227 g

2.1.1. Udstyr

2.1.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 227 ± 2 g og en diameter på ca. 38 mm.

2.1.1.2. Anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give kuglen en hastighed svarende til den hastighed, som den kunne opnå i frit fald. Såfremt der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal tolerancen på hastigheden være ± 1 % af den hastighed, der svarer til hastigheden i frit fald.

2.1.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1, og som består af to stålrammer med 15 mm brede glatte kanter, som passer sammen, og som er forsynet med gummipakninger af en tykkelse på ca. 3 mm og en bredde på 15 mm og en hårdhed på 50 IRHD. Den nederste ramme hviler på en kasse af stål med en højde på ca. 150 mm. Den afprøvede rude holdes på plads af den øverste ramme, hvis masse er på ca. 3 kg. Stativet er svejset fast på en ca. 12 mm tyk stålplade, som hviler på jorden med mellemlæg af en gummiplade med en tykkelse på ca. 3 mm og en hårdhed på 50 IRHD. Figur 1 Stativ til prøvning med kugle

2.1.2. Afprøvningsbetingelser

— Temperatur: 20 ± 5 oC

— Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar

— Relativ fugtighed: 60 ± 20 %

2.1.3. Prøveemne

Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 + 10 mm/- 0 mm.

2.1.4. Fremgangsmåde

Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer umiddelbart før prøvningen indledes. Prøveemnet anbringes på stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens indfaldsretning med en tolerance på under 3o.

Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets geometriske centrum ved en faldhøjde på 6 m eller derunder, eller højst 50 mm fra prøveemnets centrum ved en faldhøjde på over 6 m. Kuglen skal ramme prøveemnets overflade, som repræsenterer sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret på traktoren. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt.

2.2. Prøvning med kuglen på 2 260 g

2.2.1. Udstyr

2.2.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 2 260 ± 20 g og en diameter på ca. 82 mm.

2.2.1.2. Anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give kuglen en hastighed svarende til den hastighed, som den kunne opnå i frit fald. Såfremt der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal tolerancen på hastigheden være ± 1 % af den hastighed, der svarer til hastigheden i frit fald.

2.2.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1 og identisk med det, der er beskrevet i punkt 2.1.1.3.

2.2.2. Afprøvningsbetingelser

— Temperatur: 20 ± 5 oC

— Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar

— Relativ fugtighed: 60 ± 20 %.

2.2.3. Prøveemne

Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 + 10/- 0 mm eller skåret ud i den mest plane del af en forrude eller en anden buet sikkerhedsrude.

Man kan også foretage afprøvning af hele forruden eller en anden hel buet sikkerhedsrude. Det skal i så fald sikres, at der er god kontakt mellem sikkerhedsruden og stativet.

2.2.4. Fremgangsmåde

Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer umiddelbart før prøvningen indledes. Prøveemnet anbringes på stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens indfaldsretning med en tolerance på under 3o.

For plexiglas skal prøveemnet klemmes fast på stativet ved hjælp af passende anordninger.

Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets geometriske centrum. Kuglen skal ramme prøveemnets overflade, som repræsenterer sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret på traktoren. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt.

3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED

3.1. Udstyr

3.1.1. Et kunstigt hoved med kugle- eller halvkugleform udført i hård krydsfinér, beklædt med et lag aftageligt filt og eventuelt forsynet med en tværstang af træ. Mellem den kugleformede del og tværstangen befinder der sig et mellemstykke, der simulerer halsen, og på den anden side af tværstangen en monteringsstang. Dimensionerne er anført på fig. 2. Den samlede masse for dette apparat skal ligge på 10 ± 0,2 kg. Figur 2 Kunstigt hoved

3.1.2. Anordning, der gør det muligt at lade det kunstige hoved falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give det kunstige hoved en hastighed svarende til den, som det kunne opnå i frit fald. Såfremt der anvendes en anordning, der slynger det kunstige hoved ud, skal tolerancen på hastigheden være ± 1 % af den hastighed, der svarer til hastigheden i frit fald.

3.1.3. Et stativ som det i figur 3 viste til prøvning på plane prøveemner, stativet består af 2 stålrammer med glatte kanter med en bredde på 50 mm, som passer sammen og er udstyret med gummipakninger med en tykkelse på ca. 3 mm, en bredde på 15 ± 1 mm og en hårdhed på 70 IRHD. Den øverste ramme holdes fastspændt til den nederste ramme med mindst otte bolte.

3.2. Afprøvningsbetingelser

3.2.1. Temperatur 20o ± 5 oC

3.2.2. Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar

3.2.3. Relativ fugtighed 60 ± 20 %. Figur 3 Stativ til prøvninger med kunstigt hoved (1) Det anbefalede mindste drejningsmoment for M 20 er 30 Nm.

3.3. Fremgangsmåde

3.3.1. Afprøvning på et plant prøveemne

Det plane prøveemne med en længde på 1 000 + 5 mm/- 2 mm og en bredde på 500 × 5 mm/- 2 mm holdes ved en konstant temperatur på 20 ± 5 oC i mindst 4 timer umiddelbart før prøvningerne. Prøveemnet spændes fast i stativets rammer (3.1.3); boltene spændes således, at prøveemnet ikke under prøvningen kan flytte sig mere end 2 mm. Prøveemnets plan skal være tilnærmelsesvis vinkelret på indfaldsretningen for det kunstige hoved. Anslagspunktet skal ligge højst 40 mm fra prøveemnets geometriske centrum. Hovedet skal ramme prøveemnets overflade, som repræsenterer sikkerhedsrudens inderside, når denne er monteret på traktoren. Hovedet må kun frembringe et enkelt anslagspunkt.

Udskift anslagsfladen på filtlaget efter tolv prøvninger.

3.3.2. Afprøvning på en komplet forrude (kun anvendt til en faldhøjde mindre end eller lig med 1,5 m).

Forruden anbringes frit på et stativ med et mellemliggende gummibånd med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm, idet bredden af kontaktfladen på hele omkredsen er ca. 15 mm. Stativet skal bestå af et fast stykke, der svarer til forrudens form, således at det kunstige hoved rammer indersiden.

Om nødvendigt klemmes forruden fast på stativet ved hjælp af passende anordninger.

Stativet skal hvile på et fast fundament med et mellemliggende gummilag med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm.

Forrudens overflade skal være tilnærmelsesvis vinkelret på indfaldsretningen for det kunstige hoved.

Anslagspunktet skal ligge højst 40 mm fra forrudens geometriske centrum. Hovedet skal ramme forrudens overflade, som repræsenterer sikkerhedsrudens inderside, når denne er monteret på traktoren. Hovedet må kun frembringe et enkelt anslagspunkt. Filtlagets anslagsflade udskiftes efter tolv prøvninger.

4. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED MOD SLID

4.1. Udstyr

4.1.1. Slibeanordning ( 14 ), vist skematisk i figur 4 og bestående af følgende dele: — en horisontal drejeskive, der er fastgjort i sit centrum, og som drejer mod uret med en hastighed af 65 til 75 omdr./minut; — Figur 4 Skematisk fremstilling af slibeanordningen — to belastede parallelle stænger; hver stang er forsynet med en særlig sliberulle, der drejer frit på en horisontal akse med kugleleje; hver rulle hviler på prøveemnet under et tryk fra en masse på 500 g. Slibeanordningens drejeskive skal dreje regelmæssigt og tilnærmelsesvis i et plan (afvigelsen fra dette plan må ikke overstige ± 0,05 mm i en afstand af 1,6 mm fra skivens omkreds). Rullerne monteres således, at når de er i kontakt med det drejende prøveemne, drejer de modsat i forhold til hinanden og udøver således en tryk- og slibepåvirkning langs kurveformede linjer på en cirkel på omkring 30 cm2 to gange i løbet af hver af prøveemnets rotationer.

4.1.2. Sliberuller ( 15 ) med en diameter på 45 til 50 mm og en tykkelse på 12,5 mm. De består af et særligt slibemateriale, der er fint pulveriseret, og som er optaget i en gummimasse af middel hårdhed. Rullerne skal have en hårdhed på 72 ± 5 IRHD målt på fire punkter med lige stor afstand fra hinanden på slibefladens midterlinje, idet trykket udøves vertikalt langs en diameter på rullen; aflæsningerne skal ske 10 sekunder efter udøvelsen af trykket. Sliberullerne skal tilslibes meget langsomt på et stykke plant glas for at få en absolut plan overflade.

4.1.3. Lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en volumen af form som et parallelepipedum på 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens farvetemperatur er 2 856 ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres ved ± 1/1 000. Måleapparatet, der anvendes til kontrol af denne spænding, skal have en passende nøjagtighed til dette formål.

4.1.4. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Linsens fulde åbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden skal reguleres således, at der opnås et tilnærmelsesvis parallelt strålebundt. Der anbringes en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7 ± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i en afstand af 100 ± 50 mm fra linsen på modsat side af lyskilden.

4.1.5. Apparat til måling af det spredte lys (se figur 5) bestående af en fotocelle med en integrationskugle med en diameter på 200 til 250 mm; kuglen skal være udstyret med ind- og udgangsåbninger for lyset. Indgangsåbningen skal være cirkelformet, og dens diameter skal være mindst det dobbelte af strålebundtets diameter. Kuglens udgangsåbning skal være forsynet med enten en lysfælde eller en refleksionsmåler alt efter den fremgangsmåde, der er specificeret i punkt 4.4.3 Lysfælden skal absorbere alt lyset, når der ikke er placeret noget prøveemne på strålebundtets bane. Strålebundtets akse skal gå gennem indgangs- og udgangsåbningernes centrer. Udgangsåbningens diameter, b), skal være lig med 2.a tg 4o, hvor a er kuglens diameter. Fotocellen skal være placeret således, at den ikke kan nås af lys, der kommer direkte fra indgangsåbningen eller fra rekfleksionsmåleren. Indersiderne på integrationskuglen og refleksionsmåleren skal have praktisk talt ensartede refleksionsfaktorer; de skal være matte og ikke-selektive. Udgangssignalet for fotocellen skal være lineært indtil ± 2 % inden for den anvendte lysstyrkeskala. Apparatet skal være således konstrueret, at der ikke sker noget udslag af galvanometernålen, når kuglen ikke er oplyst. Det samlede udstyr skal kontrolleres med regelmæssige mellemrum ved hjælp af kalibrerede mål for nedsættelse af udsynet. Hvis der foretages målinger af nedsættelsen af udsynet med et udstyr eller efter metoder, der adskiller sig fra ovennævnte udstyr og metode, skal resultaterne om nødvendigt korrigeres for at bringe dem i overensstemmelse med de resultater, der er opnået med det ovenfor beskrevne måleapparat. Figur 5 Udstyr til måling af nedsættelsen af udsynet

4.2. Afprøvningsbetingelser

4.2.1. Temperatur: 20 ± 5 oC

4.2.2. Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar

4.2.3. Relativ fugtighed: 60 ± 20 %.

4.3. Prøveemner

Prøveemnerne skal være flade, kvadratiske med en side på 100 mm, med tilnærmelsesvis plane og parallelle flader og med et centralt fastgørelseshul med en diameter på 6,4 + 0,2 mm/- 0 mm om nødvendigt.

4.4. Fremgangsmåde

Prøvningen skal udføres på prøveemnets overflade, som repræsenterer den laminerede rudes yderside, når denne er monteret på traktoren, og ligeledes på indersiden, hvis denne er af plastmateriale.

4.4.1. Umiddelbart før og efter slibningen renses prøveemnerne på følgende måde: a) rensning med en hørlærredsklud og rent rindende vand; b) skylning med destilleret vand eller demineraliseret vand; c) tørring med en ilt- eller kvælstofstrøm; d) fjernelse af alle mulige spor af vand ved let duppen med en en hørlærredsklud. Om nødvendigt tørres der ved at trykke let mellem to hørlærredsklude. Enhver behandling med ultralyd bør undgås. Efter rengøringen må prøveemnerne kun berøres i kanterne og skal beskyttes mod enhver beskadigelse eller forurening af overfladen.

4.4.2. Prøveemnerne konditioneres i mindst 48 timer ved en temperatur på 20 ± 5 oC og ved en relativ fugtighed på 60 ± 20 %.

4.4.3. Prøveemnet anbringes direkte mod integrationskuglens indgangsåbning. Vinklen mellem lodret på dets overflade og strålebundtets akse må ikke være større end 8o. Dernæst foretages følgende aflæsninger:



Aflæsning Med prøveemne Med lysfælde Med reflektionsmåler Repræsenteret mængde T1 Nej Nej Ja Indfaldende lys T2 Ja Nej Ja Samlet lysmængde transmitteret af prøveemnet T3 Nej Ja Nej Spredt lys fra udstyret T4 Ja Ja Nej Spredt lys fra udstyret og prøveemnet Aflæsningerne T1, T2, T3 og T4 gentages med andre bestemte positioner for prøveemnet med henblik på at bestemme ensartetheden. Faktoren for den samlede transmission Tt = T2/T1. Faktoren for den spredte transmission, Td, beregnes ved hjælp af formlen: Beregn dæmpningsgraden ved diffusion for udsynet eller for lyset, eller for begge, ved hjælp af formlen: Mål den oprindelige dæmpning af udsynet for prøveemnet for mindst fire punkter med lige stor afstand i det område, der ikke udsættes for slibning, efter ovenstående formel. Beregn gennemsnittet af de opnåede resultater for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger kan man opnå en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund eller mere. For hver sikkerhedsrude foretages tre prøvninger under samme belastning. Anvend dæmpningen af udsynet som mål for den underliggende slibning efter at prøveemnet har været underkastet slidprøven. Mål det spredte lys fra den bane, der udsættes for slid, for mindst fire punkter med lige stor afstand langs denne bane i henhold til ovenstående formel. Beregn gennemsnittet af de opnåede resultater for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger kan man opnå en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund eller mere.

4.5 Slidprøven udføres kun, såfremt prøvelaboratoriet anser det for nødvendigt i betragtning af de informationer, som det råder over. Undtagen for materialer af plexiglas er det i tilfælde af ændring af f.eks. tykkelsen af mellemlægget eller materialet normalt ikke nødvendigt at foretage andre prøvninger.

4.6. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.

5. PRØVNING VED HØJ TEMPERATUR

5.1. Fremgangsmåde

Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 × 300 mm, som af laboratoriet er udtaget på henholdsvis tre forruder eller tre andre ruder end forruder, og hvis ene side svarer til rudens overkant, opvarmes til 100 oC.

Denne temperatur holdes i to timer, og derefter køles prøveemnerne ned til den omgivende temperatur. Såfremt sikkerhedsruden har to ydre flader af ikke-organisk materiale, kan prøvningen udføres ved at dyppe prøveemnet vertikalt i kogende vand i et nærmere anført tidsrum, idet man søger at undgå uønskede varmechock. Såfremt prøverne er udtaget af en forrude, skal en af kanterne udgøres af en del af forrudens kant.

5.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn







Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget 1 2

De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.

5.3. Fortolkning af resultaterne

5.3.1. Prøvningen af modstandsdygtigheden ved høj temperatur anses for at give et positivt resultat, såfremt der ikke opstår hverken blærer eller andre fejl mere end 15 mm fra en ikke-skåret kant eller 25 mm fra en skåret kant på prøveemnet eller mere end 10 mm fra eventuelle revner, som måtte være opstået under prøvningen.

5.3.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvningen af modstandsdygtigheden ved høj temperatur, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt: 5.3.2.1. Alle prøvningerne giver et positivt resultat. 5.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie prøveemner giver positive resultater.

6. PRØVNING AF LYSPÅVIRKNING

6.1. Forsøgsmetode

6.1.1. Udstyr

6.1.1.1. Lyskilde bestående af en kviksølvlampe med middelstort tryk bestående af et quartz-rør, der ikke procedurer ozon, og hvis akse er monteret vertikalt. Lampens nominelle dimensioner skal være 360 mm for længden og 9,5 mm for diameteren. Lysbuens længde skal være 300 mm ± 4 mm. Lampens tilførselseffekt skal være på 750 W ± 50 W. Enhver anden lyskilde med samme virkning som den ovenfor definerede lampe kan anvendes. For at kontrollere, at virkningerne af en anden kilde er de samme, skal der foretages en sammenligning ved måling af den energimængde, der udsendes i et bånd med bølgelængder gående fra 300 til 450 Nm, idet alle øvrige bølgelængder er elimineret ved hjælp af tilstrækkelige filtre. Reservekilden skal så anvendes med disse filtre. Når der er tale om sikkerhedsruder, for hvilke der ikke består nogen tilfredsstillende sammenhæng mellem denne prøvning og anvendelsesbetingelserne, er det nødvendigt at revidere afprøvningsbetingelserne.

6.1.1.2. Forsyningstransformator og kondensator, der er i stand til at forsyne lamper (6.1.1.1) med en begyndelsesspænding på mindst 1 100 V og en driftsspænding på 500 ± 50 V.

6.1.1.3. Anordning, der skal holde og dreje prøveemnerne mellem 1 og 5 omdr./minut omkring lyskilden, der er placeret centralt, således at der sikres en regelmæssig belysning.

6.1.2. Prøveemner

6.1.2.1. Prøveemnernes størrelse skal være 76 × 300 mm.

6.1.2.2. Prøveemnerne udskæres af laboratoriet i rudernes øverste del, således at: — for andre ruder end forruderne er prøveemnernes øverste kant sammenfaldende med rudernes øverste kant — for forrudernes vedkommende er prøveemnernes øverste kant sammenfaldende med den øverste grænse for den zone, hvori den regelmæssige transmission skal kontrolleres og bestemmes i overensstemmelse med punkt 9.1.2.2 i nærværende bilag.

6.1.3. Fremgangsmåde

Kontroller koefficienten for den regelmæssige transmission af lys gennem tre prøveemner før belysningen og ifølge den fremgangsmåde, der er fastsat i punkt 9.1.1 — 9.1.2 i nærværende bilag. Beskyt en del af hvert prøveemne mod strålerne og placer derefter prøveemnet i prøvningsapparatet, idet længden er parallel med lampens akse og i en afstand af 230 mm fra denne akse. Fasthold prøveemnernes temperatur på 45 oC ± 5 oC under hele prøvningen. Anbring den flade på det enkelte prøveemne, der repræsenterer traktorrudens yderside, foran lampen. For den lampetype, der er defineret i punkt 6.1.1.1, skal belysningstiden være 100 timer.

Efter belysningen måles på ny den regelmæssige transmissionskoefficient for lyset på den belyste flade på hvert prøveemne.

6.1.4. Hvert prøveemne (i alt tre) udsættes i overensstemmelse med ovennævnte fremgangsmåde for en lyspåvirkning, således at bestrålingen på hvert punkt af prøveemnet frembringer den samme effekt på det benyttede mellemlæg som den, der frembringes af en solbestråling på 1 400 W/m2 i 100 timer.

6.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn







Farveløst Tonet Farvning af glasset 2 1 Farvning af mellemlægget 1 2

De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.

6.3. Fortolkning af resultaterne

6.3.1. Prøvningen af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkning anses for at give et positivt resultat, såfremt følgende betingelser er opfyldt: 6.3.1.1. Den samlede transmissionsfaktor for lyset, idet transmissionen måles i overensstemmelse med punkt 9.1.1 og 9.1.2 i nærværende bilag, falder ikke til under 95 % af udgangsværdien inden bestrålingen og falder ikke under nogen omstændigheder: 6.3.1.1.1. under 70 % for andre ruder end forruderne, der skal opfylde forskrifterne vedrørende førerens synsfelt i alle retninger, 6.3.1.1.2. under 75 % for forruderne i den zone, hvor den regelmæssige transmission skal kontrolleres, således som den er defineret i punkt 9.1.2.2 nedenfor. 6.3.1.2. Der kan imidlertid vise sig en let farvning, når prøveemnet undersøges på hvid baggrund efter bestråling, men der må ikke vise sig nogen andre fejl.

6.3.2. En serie prøveemner, der indsendes til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvningen af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkning, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt: 6.3.2.1. Alle prøvningerne giver et positivt resultat. 6.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie prøveemner giver positive resultater.

7. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD FUGT

7.1. Fremgangsmåde

Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 × 300 mm anbringes vertikalt i to uger i en lukket beholder, hvor temperaturen skal holdes på 50 ± 2 oC og den relative fugtighed på 95 ± 4 % ( 16 ).

Prøveemnerne forberedes således, at:

— mindst én kant af prøveemnerne falder sammen med en oprindelig kant på ruden.

Såfremt flere prøveemner afprøves på samme tid, skal der være et tilstrækkeligt mellemrum mellem hvert af prøveemnerne.

Der skal træffes foranstaltninger til at sikre, at kondensat, der danner sig på forsøgsbeholderens vægge eller loft ikke falder på prøveemnerne.

7.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn







Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget 1 2

De øvrige sekundære tages ikke i betragtning.

7.3. Fortolkning af resultaterne

7.3.1. Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden mod fugt, såfremt der ikke observeres nogen væsentlig ændring mere end 10 mm fra de ikke-afskårne kanter og mere end 15 mm fra de afskårne kanter efter et ophold på to timer i den omgivende luft for så vidt angår almindelige og behandlede laminerede ruder, og efter et ophold på 48 timer i den omgivende luft for så vidt angår ruder beklædt med plastmateriale samt plexiglas.

7.3.2. En serie prøveemner indsendt til typegodkendelse anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvningen af modstandsdygtigheden mod fugt, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt: 7.3.2.1. Alle prøvninger giver et positivt resultat. 7.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.

8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR TEMPERATURÆNDRINGER

8.1. Prøvemetode

To prøveemner på 300 × 300 mm anbringes i et lukket rum ved en temperatur på - 40 oC ± 5 oC i seks timer; de anbringes derefter i fri luft ved en temperatur på (23 oC ± 2 oC) i en time eller indtil det tidspunkt, hvor prøveemnerne når en ligevægtstemperatur. De placeres derefter i en luftstrøm med en temperatur på 72 oC ± 2 oC i tre timer. Efter at være blevet anbragt i fri luft ved 23 oC ± 2 oC og afkølet til denne temperatur, undersøges prøverne.

8.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn







Farveløst Tonet Farvning af mellemlægget eller plastbeklædningen 1 2

De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.

8.3. Fortolkning af resultaterne

Prøvningen af modstandsdygtigheden mod temperaturændringer anses for at have givet et positivt resultat, hvis prøverne ikke viser krakeleringer, uklarheder, delaminering eller anden indlysende forringelse.

9. OPTISKE EGENSKABER

9.1. Prøvning af lysgennemgang

9.1.1. Udstyr

9.1.1.1. Lyskilde, bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en volumen af form som et parallelepipedum på 1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens farvetemperatur er 2 856 K ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres ved +/- . Måleapparatet, der anvendes til kontrol af denne spænding, skal have en passende nøjagtighed til dette formål.

9.1.1.2. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Linsens fulde åbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden skal reguleres således, at der opnås et tilnærmelsesvis parallelt strålebundt. Der anbringes en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7 mm ± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i en afstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen på modsat side af lyskilden. Målepunktet skal ligge midt i strålebundtet.

9.1.1.3. Måleapparat. Modtageren skal have en relativ spektral følsomhed svarende til CIE's ( 17 ) relative spektrale lysvirkning for det fotoptiske billede. Modtagerens følsomme flade skal være dækket af en spreder og skal mindst være to gange tværsnittet af det parallele strålebundt, som udsendes af det optiske system. Såfremt der anvendes en integrationskugle, skal kuglens åbning være mindst to gange tværsnittet af det parallelle strålebundt. Enheden modtagermåle-apparat skal have en linearitet bedre end 2 % i den nyttige del af skalaen. Modtageren skal være centreret på strålebundtets akse.

9.1.2. Fremgangsmåde

Målesystemets følsomhed skal justeres således, at apparatet til måling af modtagerens reaktion viser 100 delestreger, når sikkerhedsruden ikke er anbragt i lysbanen. Såfremt modtageren ikke modtager noget lys, skal apparatet vise O.

Sikkerhedsruden skal anbringes i en afstand fra modtageren på fem gange modtagerens diameter. Sikkerhedsruden skal anbringes mellem blænderen og modtageren: den skal orienteres således, at strålebundtets indfaldsvinkel er 0o ± 5o. Transmissionsfaktoren for det regelmæssige lys skal måles på sikkerhedsruden; for hvert af de målte punkter aflæses antallet af delestreger, n, på måleapparatet. Den regelmæssige transmissionskoefficient for lyset τr er lig med n/100.

9.1.2.1. Når der er tale om forruder, kan der anvendes to prøvemetoder, idet der kan anvendes enten et prøveemne udskåret i den fladeste del af en forrude eller et særlig forberedt kvadratisk stykke med samme karakteristika med hensyn til materiale og tykkelse som en forrude, idet målingerne foretages vinkelret på ruden.

9.1.2.2. Prøvningen udføres i zone I′, som er omhandlet i punkt 9.2.5.2 i nærværende bilag.

9.1.2.3. For traktorer, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, som omhandlet i punkt 9.2.5 i dette bilag, udføres prøvningen i zone I′, som omhandlet i punkt 9.2.5.3 i dette bilag.

9.1.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn







Farveløst Tonet Farvning af glasset 1 2 Farvning af mellemlægget (i laminerede forruder) 1 2







Ikke indlagt Indlagt Solskærm og/eller solfilterfilm 1 2

De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.

9.1.4. Fortolkning af resultaterne

9.1.4.1. Den regelmæssige transmission målt i overensstemmelse med punkt 9.1.2 må ikke i tilfælde af forruder være mindre end 75 % og i tilfælde af andre ruder end forruder være mindre end 70 %.

9.1.4.2. I tilfælde af vinduer, der befinder sig på steder, som ikke spiller nogen væsentlig rolle for førerens udsyn (f.eks. glastag), kan den regelmæssige transmissionskoefficient for lyset fra ruden være mindre end 70 %. Ruder med en regelmæssig transmissionskoefficient for lyset på mindre end 70 % skal mærkes med et passende symbol.

9.2. Prøvning af optisk forvrængning

9.2.1. Anvendelsesområde

Den anførte metode er en projektionsmetode, der giver mulighed for at vurdere den optiske forvrængning for en sikkerhedsrude.

9.2.1.1. Definitioner

9.2.1.1.1. Optisk afbøjning: vinkel som den tilsyneladende retning danner med den sande retning for et punkt set gennem sikkerhedsruden. Værdien af denne vinkel er funktion af indfaldsvinkelen for synskredsen, rudens tykkelse og hældning samt krumningsradius på indfaldspunktet.

9.2.1.1.2. Optisk forvrængning i en retning MM′: algebraisk vinkelafbøjningsforskel Δα målt mellem to punkter M og M′ på rudens overflade, der har en sådan afstand, at deres projektioner i et plan vinkelret på observationsretningen ligger i en afstand med en fast værdi Δx (se fig. 6). En afbøjning mod urets retning anses for positiv og en afbøjning med urets retning anses for negativ.

9.2.1.1.3. Optisk forvrængning i punkt M: maksimal optisk forvrængning for alle retningerne MM′ fra punktet M.

9.2.1.2. Udstyr

Denne metode er baseret på projektion på en skærm af et passende prøvebillede gennem den sikkerhedsrude, der afprøves. Ændringen af formen af det projicerede billede, forårsaget af indsættelse af ruden i lysets bane, giver et mål for den optiske forvrængning. Udstyret består af følgende dele opstillet som vist i figur 9.

Figur 6

Skematisk fremstilling af forvrængningen

Bemærk:

Δα = α1 - α2 er den optiske forvrængning i retningen MM′.

Δx = MC er afstanden mellem de to rette linjer parallelle med observationsretningen og gående gennem punkterne M og M′.

Figur 7

Optisk opstilling af projektoren

9.2.1.2.1. Projektor af god kvalitet med en punktuel lyskilde med stor lysstyrke og med f.eks. følgende karakteristika: — brændvidde på mindst 90 mm; — åbning på ca. 1/2,5; — 150 W halogenkvartslampe (ved anvendelse uden filter); — 250 W 3-kvartslampe (ved anvendelse af et grønt filter). Figur 8 Forstørret del af diapositivet Projiceringsanordningen er skematisk gengivet i figur 7. En blænder med en diameter på 8 mm skal være anbragt ca. 10 mm fra objektivlinsen.

9.2.1.2.2. Diapositiver (prøvebilleder) bestående f.eks. af et net af klare cirkler på mørk baggrund (se figur 8). Diapositiverne skal være af høj kvalitet og godt kontrasteret, for at der kan foretages målinger med en fejlmargen på mindre end 5 %. Når den afprøvede rude ikke er til stede, skal cirklernes dimensioner være sådan, at de, når de projiceres, danner et net af cirkler på skærmen med diameteren Δx med Δx = 4 mm (se figur 6 og 9). Figur 9 Opstilling af udstyret til prøvning af optisk forvrængning

9.2.1.2.3. Stativ, helst af en type, der tillader lodrette og vandrette bevæglser samt en rotation af sikkerhedsruden.

9.2.1.2.4. Kontrolskabelon til måling af dimensionsændringer, såfremt en hurtig beregning er ønsket. En passende form er vist i figur 10. Figur 10 Eksempel på passende kontrolskabelon

9.2.1.3. Fremgangsmåde

9.2.1.3.1. Generelt

Anbring sikkerhedsruden på stativet (9.2.1.2.3) i den anførte hældningsvinkel. Projicer prøvediapositivet gennem den overflade, der skal undersøges. Drej ruden eller flyt den enten horisontalt eller vertikalt med henblik på undersøgelse af hele den specificerede flade.

9.2.1.3.2. Beregning ved hjælp af en kontrolskabelon

Såfremt en hurtig beregning er tilstrækkelig, med en præcision på ikke over 20 %, beregnes værdien A (se figur 10) ud fra grænseværdien ΔαL, for afbøjningsændringen og værdien R2, som er afstanden mellem sikkerhedsruden og projektionsskærmen:

Forholdet mellem ændringen i det projicerede billedes diameter, Δd, og ændringen i vinkelafbøjningen, Δα, er givet ved formlen:

hvor

Δd er udtrykt i millimeter

A er udtrykt i millimeter

ΔαL er udtrykt i bueminutter

Δα er udtrykt i bueminutter

R2 er udtrykt i meter.

9.2.1.3.3. Måling ved hjælp af fotoelektrisk udstyr

Såfremt der kræves en nøjagtig måling med en større nøjagtighed end 10 % af grænseværdien, måles værdien Δd på projektionsaksen, idet værdien af bredden af det lysende punkt fastsættes på det punkt, hvor luminansen er 0,5 gange lyskasterens maksimale luminans.

9.2.1.4. Resultaternes udtryk

Vurder den optiske forvrængning for sikkerhedsruderne ved måling af d på ethvert punkt af overfladen og i alle retninger med henblik på et finde Δd max.

9.2.1.5. Anden metode

Desuden er det tilladt at anvende den strioskopiske teknik som variant af projektionsteknikkerne, forudsat at den nøjagtighed af målingerne, der er anført i punkt 9.2.1.3.2 og i punkt 9.2.1.3.3, bevares.

9.2.1.6. Afstanden Δx skal være 4 mm.

9.2.1.7. Forruden skal være monteret med en hældningsvinkel svarende til traktorens hældningsvinkel.

9.2.1.8. Projektionsaksen i horisontalplanet skal holdes i en position tilnærmelsesvis vinkelret på forrudens spor i dette plan.

9.2.2. Målingerne foretages i zone I, som omhandlet i punkt 9.2.5.2 i dette bilag. 9.2.2.1. For traktorer, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, som omhandlet i punkt 9.2.5 i dette bilag, i zone I′ defineret i punkt 9.2.5.3 i dette bilag. 9.2.2.2. Traktortype Prøvningen skal gentages, såfremt forruden skal monteres på en traktortype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den traktortype, for hvilken forruden allerede er typegodkendt.

9.2.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 9.2.3.1. Materialets art



Spejlglas Floatglas Vinduesglas 1 1 2 9.2.3.2. Andre sekundære kendetegn De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.

9.2.4. Antal prøveemner Der afprøves fire prøveemner.

9.2.5. Definition af synsfeltet for traktorernes forruder. 9.2.5.1. Synsfeltet defineres ud fra: 9.2.5.1.1. »referencepunktet« som defineret i punkt 1.2 i bilaget vedrørende synsfeltet til Rådets direktiv 74/347/EØF af 25. juni 1974 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende synsfelt og forrudeviskere for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer. Dette punkt er i det følgende betegnet met 0. 9.2.5.1.2. en ret linje 0Q, som er den vandrette rette linje, der går igennem referencepunktet og vinkelret på traktorens længdesymmetriplan. 9.2.5.2. Zone I — forrudens zone, der er afgrænset af forrudens skæring med følgende fire planer: P1 — et lodret plan, som går igennem referencepunktet og som danner en vinkel på 15o mod den venstre del af traktorens længdesymmetriplan, P2 — et lodret plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til traktorens længdesymmetriplan. Såfremt denne konstruktion ikke er mulig (der er f.eks. ikke noget længdesymmetriplan), anvendes som P2 det plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til traktorens længdeplan, der går igennem referencepunktet, P3 — et plan, der indeholder den rette linje 0Q, og som danner en vinkel på 10o over horisontalplanet, P4 — et plan, der indeholder den rette linje 0Q, og som danner en vinkel på 8o under horisontalplanet. 9.2.5.3. For traktorer, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, som omhandlet i punkt 9.2.5 i dette bilag