1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV 92/96/EØF
af 10. november 1992
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte livsforsikringsvirk-
somhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv)
(EFT L 360 af 9.12.1992, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/26/EF af 29. juni 1995 L 168 7 18.7.1995
►M2Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/64/EF af 7. november 2000 L 290 27 17.11.2000
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980, s.1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
▼B
RÅDETS DIREKTIV 92/96/EØF
af 10. november 1992
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende
direkte livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/
EØF og 90/619/EØF (tredje livsforsikringsdirektiv)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det EuropæiskeØkonomiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, og artikel 66,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(
1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3),
og
ud fra følgende betragtninger:
1)Det er nødvendigt at gennemføre det indre marked for direkte
livsforsikringsvirksomhed på grundlag af både reglerne om frietableringsret og reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser forat gøre det lettere for forsikringsselskaber med hjemsted i
Fællesskabet at påtage sig forpligtelser inden for hele Fælles-
skabet;
2)Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 omsamordning af love og administrative bestemmelser vedrørendedirekte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestem-
melser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den frie
udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 79/267/EØF(
4) har i vidt omfang bidraget til gennemførelsen af det indre
marked for direkte livsforsikringsvirksomhed, idet det alleredegiver forsikringstagere, der, som følge af at de på eget initiativ
tegner en forsikring i et forsikringsselskab i en anden medlems-
stat, ikke har behov for særlig beskyttelse i den medlemsstat, hvorforpligtelsen består, fuld frihed til at benytte det videst muligeforsikringsmarked;
3)direktiv 90/619/EØF udgør derfor et vigtigt skridt hen imod en
indbyrdes tilnærmelse af de nationale markeder inden for et
enkelt integreret marked, et skridt, som bør suppleres med andrefællesskabsinstrumenter med det formål at give alle forsikrings-tagere, uanset om de selv tager initiativet, mulighed for at benytteethvert forsikringsselskab med hjemsted i Fællesskabet, somudøver sin virksomhed dér i henhold til reglerne om fri
etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,
samtidig med at der sikres dem en tilstrækkelig beskyttelse;
4)nærværende direktiv indgår i hele komplekset af alleredegennemført fællesskabslovgivning, herunder navnlig Rådetsførste direktiv 79/267/EØF af 5. marts 1979 om samordning af
de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang
til udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed(
5) og Rådets
direktiv 91/674/EØF af 19. december 1991 om forsikringssel-skaber årsregnskaber og konsoliderede regnskaber(
6);
5)den valgte fremgangsmåde består i at gennemføre en harmonise-
ring på de vigtigste punkter og i det omfang, det er nødvendigt og
tilstrækkeligt for at nå frem til en gensidig anerkendelse aftilladelser og forsigtighedstilsynsordninger, som vil gøre det1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 2
(1) EFT nr. C 99 af 16. 4. 1991, s. 2.
(2) EFT nr. C 176 af 13. 7. 1992, og afgørelse af 28. oktober 1992 (endnuikke
offentliggjort i Tidende).
(3) EFT nr. C 14 af 20. 1. 1992, s. 11.
(4) EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 50.
(5) EFT nr. L 63 af 13. 3. 1979, s. 1. Direktivet er senest ændret ved andet
direktiv (90/619/EØF) (EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 50).
(6) EFT nr. L 374 af 31. 12. 1991, s. 7.
▼B
muligt at udstede en enkelt tilladelse, som dækker hele
Fællesskabet, og at anvende princippet om hjemlandstilsyn;
6)derfor er adgang til og udøvelse af forsikringsvirksomhed forfremtiden betinget af en enkelt administrativ tilladelse udstedt afmyndighederne i den medlemsstat, hvor forsikringsselskabet harsit hjemsted; med denne tilladelse kan selskabet påbegynde sinvirksomhed overalt i Fællesskabet i henhold til enten reglerne om
fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjeneste-
ydelser; filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor derpræsteres tjenesteydelser, kan ikke længere afkræve forsikrings-selskaber, der ønsker at udøve forsikringsvirksomhed dér, og somallerede har fået en tilladelse i hjemlandet, en ny tilladelse; for at
tage hensyn hertil er det nødvendigt at ændre direktiv 79/267/EØF
og 90/619/EØF;
7)det påhviler for fremtiden de kompetente myndigheder i hjem-landet at føre tilsyn med forsikringsselskabets økonomiske
soliditet, navnlig med dets solvens og oprettelsen af tilstrækkelige
forsikringsmæssige hensættelser, og med, at disse dækkes afkongruente aktiver;
8)gennemførelsen af de former for virksomhed, der er omhandlet iartikel 1, stk. 2, litra c), i direktiv 79/267/EØF, må under ingen
omstændigheder indebære, at der røres ved de forskellige
myndigheders beføjelser over for de enheder, der ejer de aktiver,som er omfattet af denne bestemmelse;
9)visse bestemmelser i nærværende direktiv fastsætter minimums-
normer; hjemlandet kan foreskrive strengere regler for de
forsikringsselskaber, der er tilladt af dets egne kompetentemyndigheder;
10)medlemsstaternes kompetente myndigheder skal have de nødven-
dige kontrolbeføjelser til at sikre, at forsikringsselskabet udøver
sin virksomhed på betryggende vis i hele Fællesskabet, hvadenten det sker i henhold til reglerne om fri etableringsret ellerreglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; de skal isærdeleshed kunne vedtage egnede beskyttelsesforanstaltninger
eller pålægge sanktioner med det formål at forhindre uregel-
mæssigheder og eventuelle overtrædelser af bestemmelsernevedrørende forsikringstilsyn;
11)bestemmelserne om overdragelse af forsikringsbestanden børtilpasses til den ved nærværende direktiv indførte retlige ordning
med én enkelt tilladelse;
12)Die durch dider bør ske en lempelse af specialiseringsreglen i
direktiv 79/267/EØF, således at de medlemsstater, der ønsker det,har mulighed for at give tilladelser til samme selskab for de
klasser, der er nævnt i bilaget til direktiv 72/267/EØF, og de
forsikringstyper, der henhører under forsikringsklasse 1 og 2 ibilaget til direktiv 73/239/EØF(
1); denne mulighed kan dog
underlægges visse betingelser vedrørende overholdelse af regn-skabs- og likvidationsreglerne;
13)af hensyn til beskyttelsen af forsikringstagerne skal alle forsik-ringsselskaber oprette tilstrækkelige forsikringsmæssigehensættelser; beregningen af disse hensættelser sker i detvæsentlige efter aktuarmæssige principper; det er nødvendigt atsamordne disse principper for at lette den gensidige anerkendelse
af forsigtighedsreglerne i de forskellige medlemsstater;
14)det er af forsigtighedshensyn ønskeligt, at der foretages en
minimumssamordning af reglerne om begrænsning af den rente-sats, der anvendes ved beregning af de forsikringsmæssige1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 3
(1) Rådets første direktiv (73/239/EØF) af 24. juli 1973 om samordning af de
administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (EFT nr. L 228 af 16.
8. 1973, s. 3). Direktivet er senest ændret ved direktiv 90/618/EØF (EFT nr.
L 330 af 29. 11. 1990, s. 44).
▼B
hensættelser, og da de nuværende metoder alle er lige korrekte,
forsigtige samt ækvivalente, vil det med henblik på dennebegrænsning være hensigtsmæssigt at give medlemsstaterne
mulighed for frit at vælge den metode, der skal anvendes;
15)der bør foretages en samordning af reglerne vedrørende beregn-
ingen, spredningen, lokaliseringen og kongruensen af de aktiver,der kan medgå til dækning af de forsikringsmæssige hensættelser,med henblik på at fremme den gensidige anerkendelse af
medlemsstaternes bestemmelser; denne samordning skal tage
hensyn dels til de foranstaltninger for så vidt angår friekapitalbevægelser, der er vedtaget ved Rådets direktiv 88/361/EØF af 24. juni 1988 om gennemførelse af Traktatens artikel67(
1), dels til Fællesskabets udvikling hen imod Den Økonomiske
og Monetære Union;
16)hjemlandet kan dog ikke kræve, at forsikringsselskaberne
investerer de aktiver, der medgår til dækning af deres forsik-ringsmæssige hensættelser, i bestemte kategorier af aktiver, da etsådant krav er uforeneligt med de foranstaltninger til liberalise-ring af kapitalbevægelser, der er fastsat i direktiv 88/361/EØF;
17)i afventning af et direktiv om investeringsydelser, som bl.a.harmoniserer begrebet organiseret marked, er det nødvendigt medhenblik på nærværende direktiv og uden at foregribe den senereharmonisering at fastlægge en midlertidig definition af dettebegreb, som vil blive afløst af den definition, der er harmoniseret
på fællesskabsplan, og som pålægger markedets hjemland det
ansvar, som nærværende direktiv midlertidigt pålægger forsik-ringsselskabets hjemland;
18)det er nødvendigt at supplere listen over elementer, der kananvendes til dækning af den i henhold til direktiv 79/267/EØF
påbudte solvensmargen, for at tage hensyn til de nye finansielle
instrumenter og faciliteter, som andre finansielle institutioner kanhenregne til deres egenkapital;
19)det er ikke en nødvendig forudsætning for gennemførelsen af detindre marked for forsikringer, at der er sket en samordning afforsikringsaftaleretten; medlemsstaternes mulighed for at
gennemtvinge anvendelse af deres lovgivning på forsikringsaf-
taler vedrørende forpligtelser, som befinder sig på deres område,udgør derfor en tilstrækkelig garanti for forsikringstagerne;
20)inden for rammerne af det indre marked er det i forsikringsta-gerens interesse at have adgang til det størst mulige udvalg af
forsikringsprodukter, der tilbydes i Fællesskabet, således at han
kan vælge den forsikring, der passer bedst til hans behov; detpåhviler den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, at påse, at derikke findes nogen hindring for, at de forsikringsprodukter, dertilbydes i Fællesskabet, kan afsættes på dens område, forudsat at
de ikke er i strid med gældende retsregler begrundet i almene
hensyn i den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, og såfremtdisse hensyn ikke er beskyttet af hjemlandets retsregler, forudsatat disse retsregler anvendes ikke-diskriminerende på ethvertselskab, der udøver virksomhed i denne medlemsstat, er objektivtbegrundet og står i et rimeligt forhold til det tilstræbte mål;
21)medlemsstaterne skal kunne sikre, at forsikringsprodukterne og deaftaledokumenter, der anvendes ved dækning af forpligtelser, derer indgået på deres område, hvad enten der er tale om virksomhedudøvet i henhold til reglerne om fri etableringsret eller i henholdtil reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overholder
gældende specifikke retsregler begrundet i almene hensyn; de
tilsynsordninger, der skal anvendes, bør tilpasses kravene i detindre marked uden at være en forudsætning for udøvelsen afforsikringsvirksomhed; det forekommer ikke rimeligt at opret-holde ordninger med forudgående godkendelse afforsikringsbetingelserne; der bør derfor indføres andre ordninger,1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 4
(1) EFT nr. L 178 af 8. 7. 1988, s. 5.
▼B
som passer bedre til kravene i det indre marked, og som gør det
muligt for samtlige medlemsstater at sikre forsikringstagerne denfornødne beskyttelse;
22)det tillades imidlertid, at hjemlandet med henblik på gennem-førelsen af aktuarmæssige principper, der er i overensstemmelsemed dette direktiv, kan kræve løbende anmeldelse af det tekniskegrundlag for beregningen af tarifferne i aftalerne og af deforsikringsmæssige hensættelser, idet denne anmeldelse af det
tekniske grundlag ikke omfatter meddelelse af de almindelige og
specielle betingelser i aftalerne samt af selskabets forretnings-mæssige tariffer;
23)inden for rammerne af det indre marked for forsikringsvirk-somhed vil forbrugeren have et større og mere varieret udvalg af
forsikringer end tidligere; for i fuldt omfang at kunne drage nytte
af dette udvalg og den øgede konkurrence skal forbrugeren haveadgang til de oplysninger, der er nødvendige for at kunne vælgeden forsikring, der bedst dækker hans behov; dette behov foroplysninger er så meget desto større, som forpligtelserne kan være
af meget lang varighed; derfor må der gennemføres en samord-
ning af de minimumsbestemmelser, der er nødvendige for at sikre,at forbrugeren modtager klare og præcise oplysninger om devæsentligste træk ved de produkter, der tilbydes ham, og om deorganer, der er bemyndiget til at behandle klager fra forsikrings-tagerne, de forsikrede eller de af forsikringen begunstigede;
24)for faktisk at kunne udøve forsikringsvirksomhed i hele Fælles-skabet er det vigtigt at tillade forsikringsselskaberne at reklamerefor deres produkter; de skal derfor have mulighed for at benyttealle sædvanlige reklamemedier i filialmedlemsstaten eller i denmedlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser; medlemsstaterne
kan dog forlange, at forsikringsselskaberne overholder de
nationale regler om sådanne reklamers form og indhold, derenten måtte følge af fællesskabsretsakter på reklameområdet elleraf medlemsstaternes bestemmelser til beskyttelse af almenehensyn;
25)inden for rammerne af det indre marked kan en medlemsstat ikkelængere forbyde samtidig udøvelse af forsikringsvirksomhed påsit område i henhold til reglerne om fri etableringsret og reglerneom fri udveksling af tjenesteydelser; det er derfor nødvendigt atafskaffe medlemsstaternes mulighed herfor i henhold til direktiv
90/619/EØF;
26)der bør indføres en saktionsordning, som kan bringes i
anvendelse, når et forsikringsselskab i den medlemsstat, hvorforpligtelsen er indgået, ikke overholder de gældende bestem-melser begrundet i almene hensyn, der gælder for det;
27)nogle medlemsstater pålægger ikke forsikringsvirksomhed nogenform for indirekte skatter, hvorimod flertallet af medlemsstaterneanvender særlige skatter og andre former for bidrag; i demedlemsstater, hvor sådanne skatter og bidrag opkræves, variererderes struktur og procentsats meget; det bør undgås, at de
bestående forskelle resulterer i konkurrencefordrejning mellem
medlemsstaterne med hensyn til forsikring; med forbehold afyderligere samordning kan anvendelse af de skatteordninger ogandre former for bidrag, der gælder i den medlemsstat, hvorforpligtelsen er indgået, afhjælpe en sådan ulempe; det tilkommermedlemsstaterne at fastsætte de bestemmelser, som skal sikre
opkrævningen af disse skatter og bidrag;
28)det er vigtigt, at der sker en samordning på fællesskabsplan
vedrørende forsikringsselskabers likvidation; allerede nuer det, itilfælde af at et forsikringsselskab træder i likvidation, vigtigt atfastsætte, at de garantiordninger, der er indført i hver medlems-
stat, sikrer en ensartet behandling af samtlige
forsikringskreditorer, uanset disse kreditorers nationalitet, oguanset hvordan forpligtelsen er indgået;
29)det kan være nødvendigt med jævne mellemrum at foretagetekniske tilpasninger af de detaljerede regler i nærværende1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 5
▼B
direktiv for at tage hensyn til udviklingen inden for forsikrings-
branchen; Kommissionen vil, inden for rammerne af degennemførelsesbeføjelser, der er tillagt den ved Traktatens
bestemmelser, foretage sådanne tilpasninger, for så vidt de er
nødvendige, efter høring af den ved direktiv 91/675/EØF(
1)
nedsatte forsikringskomité;
30)der må fastsættes specifikke bestemmelser for at sikre overgangenfra den retlige ordning, der gælder på tidspunktet for gennem-
førelsen af nærværende direktiv, til den ved direktivet indførte
ordning; disse bestemmelser skal have til formål at hindre, at derpålægges medlemsstaternes kompetente myndigheder en ekstraarbejdsbyrde;
31)i henhold til Traktatens artikel 8 C skal der tages hensyn tilomfanget af den indsats, der må gøres af økonomier på forskellige
udviklingstrin; der må derfor indrømmes visse medlemsstater en
overgangsordning, der muliggør en gradvis gennemførelse afdette direktiv —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
I dette direktiv forstås ved:
a)forsikringsselskab: ethvert selskab, som har opnået administrativ
tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 79/267/EØF
b)»filial:«filial: et forsikringsselskabs agenturer eller filialer, under
hensyn til artikel 3 i direktiv 90/619/EØF
c)»forpligtelse:« en forpligtelse udtrykt i en af de former for forsikring
eller virksomhed, der er omhandlet i artikel 1 i direktiv 79/267/EØF
d)»hjemlandt:« den medlemsstat, hvor hjemstedet for det forsikrings-
selskab, der påtager sig en forpligtelse, er beliggende
e)»filialmedlemsstat:« den medlemsstat, hvor den filial, der påtager sig
en forpligtelse, er beliggende
f)»den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser:« den
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, jf. artikel 2, litra e), idirektiv 90/619/EØF, når et forsikringsselskab eller en filial, der erbeliggende i en anden medlemsstat, har påtaget sig forpligtelsen
g)»kontrol:« den forbindelse, der består mellem et moderselskab og et
datterselskab, jf. artikel 1 i Rådets direktiv 83/349/EØF(
2), eller en
forbindelse af samme art mellem en fysisk eller juridisk person og et
selskab
h)»kvalificeret deltagelse:« direkte eller indirekte besiddelse af mindst
10 % af kapitalen eller stemmerettighederne eller enhver andenmulighed for at udøve en betydelig indflydelse på driften at detselskab, hvori der besiddes en kapitalinteresse.
Ved anvendelse af denne definition i forbindelse med artikel 7 og 14
samt de andre niveauer af deltagelse, der er omhandlet i artikel 14,
medregnes de stemmerettigheder, der er nævnt i artikel 7 i direktiv88/627/EØF(
3)1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 6
(1) EFT nr. L 374 af 31. 12. 1991, s. 32.
(2) Rådets syvende direktiv (83/349/EØF) af 13. juni 1983 på grundlag af
Traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om konsoliderede regnskaber (EFT nr.L 193 af 18. 7. 1983, s. 1). Direktivet er senest ændret ved direktiv 90/605/
EØF (EFT nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).
(
3) Rådets direktiv 88/627/EØF af 12. december 1988 om offentliggørelse af
oplysninger ved erhvervelse og afhændelse af en betydelig andel i et
børsnoteret selskab (EFT nr. L 348 af 17. 12. 1988, s. 62).
▼B
i)»moderselskab:« en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2
i direktiv 83/349/EØF
j)»datterselskab:« en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i
direktiv 83/349/EØF; ethvert datterselskab af et datterselskab ansesogså for at være et datterselskab af det moderselskab, der står i
spidsen for disse foretagender
k)»reguleret marked:« et kapitalmarked, som af selskabets hjemland
betragtes som et reguleret marked i afventning af en definition, der
skal fastlægges inden for rammerne af et direktiv om investe-
ringsservice, og som er karakteriseret ved:
— en regelmæssig funktion, og
— det forhold, at bestemmelser, der er vedtaget eller godkendt af de
berettigede myndigheder, fastlægger betingelserne for markedetsfunktion, betingelserne for adgang til markedet og, når direktiv79/279/EØF af 5. marts 1979 om samordning af betingelserne forværdipapirers optagelse til officiel notering på en fondsbørs(
1)
anvendes, de betingelser for optagelse til notering, der er fastsat
ved nævnte direktiv, og, når dette direktiv ikke anvendes, debetingelser, disse finansielle instrumenter skal opfylde for faktiskat kunne omsættes på markedet.
I forbindelse med nærværende direktiv kan et reguleret marked være
etableret i en medlemsstat eller i et tredjeland. I sidstnævnte tilfældeskal markedet være anerkendt af selskabets hjemland og opfyldetilsvarende krav. De finansielle instrumenter, der omsættes dér, skal
være af en kvalitet, der svarer til kvaliteten af de instrumenter, der
omsættes på det eller de regulerede markeder i den pågældendemedlemsstat
l)»kompetente myndigheder:« de nationale myndigheder, der ved lov
eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn medforsikringsselskaber.
m)»snævre forbindelser« : en situation, hvor to eller flere fysiske eller
juridiske personer er knyttet til hinanden gennem:
a) kapitalinteresser, hvorved forstås besiddelse af mindst 20 % af
stemmerettighederne eller af kapitalen i en virksomhed, entendirekte eller gennem kontrol, eller
b) kontrol, hvorved forstås den forbindelse, der består mellem et
moderselskab og et datterselskab i alle de i artikel 1, stk. 1 og 2, idirektiv 83/349/EØF(
2) nævnte tilfælde, eller en forbindelse af
samme art mellem en fysisk eller juridisk person og en
virksomhed; et datterselskab af et datterselskab betragtes lige-
ledes som datterselskab af det moderselskab, der står i spidsen fordisse virksomheder.
En situation, hvor to eller flere fysiske eller juridiske personer er
varigt knyttet til den samme person gennem kontrol, betragtesligeledes som en snæver forbindelse.
Artikel 2
1. Dette direktiv finder anvendelse på de forpligtelser og forsikrings-
selskaber, der er nævnt i artikel 1 i direktiv 79/267/EØF.
2. I artikel 1, nr. 2, i direktiv 79/267/EØF udgår ordene »og er tilladt i
det land, i hvilket virksomheden udøves«.
3. Nærværende direktiv finder hverken anvendelse på de forsikringer
og transaktioner eller selskaber og institutioner, som direktiv 79/267/1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 7
(1) EFT nr. L 66 af 13. 3. 1979, s. 21. Direktivet er senest ændret ved direktiv 82/
148/EØF (EFT nr. L 62 af 5. 3. 1982, s. 22).
(2) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 90/
605/EØF (EFT nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).▼M1
▼B
▼B
EØFikke finder anvendelse på, eller på de organer, der er nævnt i artikel
4 i samme direktiv.
AFSNIT II
ADGANG TIL UDØVELSE AF FORSIKRINGSVIRKSOMHEDER
Artikel 3
Artikel 6 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 6
Adgang til udøvelse af den i dette direktiv omhandlede virksomhed
er betinget af en forudgående administrativ tilladelse.
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets
myndigheder af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats område
b) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit
omhandlede tilladelse udvider deres virksomhed til en helforsikringsklasse eller til andre forsikringsklasser.«
Artikel 4
Artikel 7 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet
ret til at udøve virksomhed i henhold til reglerne om fri
etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse som
defineret i bilaget. Den omfatter hele den pågældende klasse,
medmindre ansøgeren kun ønsker at dække en del af de risici, derhører under denne klasse.
De kompetente myndigheder kan begrænse den tilladelse, der
ansøges om for en af disse klasser, til de former for virksomhed,der er anført i den i artikel 9 nævnte driftsplan.
En medlemsstat kan give tilladelse for flere forsikringsklasser,
såfremt den nationale lovgivning tillader, at disse forsikringsklasser
udøves samtidigt.«
Artikel 5
Artikel 8 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 8
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om
tilladelse:
a) antager en af følgende former:
— for Kongeriget Belgien: »société anonyme«/»naamloze
vennootschap«, »société en commandite par actions«/
»commanditaire vennootschap op aandelen«, »associationd'assurance mutuelle«/»onderlinge verzekeringsvereniging«,»société coopérative«/»coöperatieve vennootschap«
— for Kongeriget Danmark: »aktieselskaber«, »gensidige
selskaber«, »pensionskasser omfattet af lov om forsikrings-
virksomhed (tværgående pensionskasser)«
— for Forbundsrepublikken Tyskland: »Aktiengesellschaft«,
»Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »öffentlich-recht-liches Wettbewerbsversicherungsunternehmen«
— for Den Franske Republik: »société anonyme«, »société
d'assurance mutuelle«, »institution de prévoyance régie parle code de la sécurité sociale«, »institution de prévoyancerégie par le code rural«, »mutuelles regies par le code de lamutualité«1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 8
▼B
— for Irland: »incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited«, »societies registered under theIndustrial and Provident Societies Acts«, »societies registered
under the Friendly Societies Acts«
— for Den Italienske Republik: »società per azioni«, »società
cooperativa«, »mutua di assicurazione«
— for Storhertugdømmet Luxembourg: »société anonyme«,
»société en commandite par actions«, »association d'assu-rances mutuelles«, »société coopérative«
— for Kongeriget Nederlandene: »naamloze vennootschap«,
»onderlinge waarborgmaatschappij«
— for Det Forenede Kongerige: »incorporated companies limited
by shares or by guarantee or unlimited«, »societies registeredunder the Industrial and Provident Societies Acts«, »societiesregistered or incorporated under the Friendly Societies Acts«,»the association of underwriters known as Lloyd's«
— for Den Hellenske Republik: ανώνυµη εταιρία
— for Kongeriget Spanien: »sociedad anónima«, »sociedad
mutua«, »sociedad cooperativa«
— for Den Portugisiske Republik: »sociedade anónima«, »mútua
de seguros«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk
selskab, når dette bliver indført.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i en
offentligretlig form, når disse virksomheders formål er udøvelse afforsikringsvirksomhed på samme vilkår som dem, der gælder for
privatretlige selskaber
b) begrænser deres formål til de former for virksomhed, der er
fastsat i dette direktiv, og dermed direkte forbundne forretningermed udelukkelse af enhver anden erhvervsmæssig virksomhed
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9
d) råder over den i artikel 20, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til
hæderlighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring.
2. Et selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virk-
somheden til andre forsikringsklasser eller til udvidelse af en
tilladelse, der kun omfatter en del af de risici, der er omfattet af enforsikringsklasse, skal fremlægge en driftsplan, der er i overens-stemmelse med artikel 9.
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 19
fastsatte solvensmargen og er i besiddelse af den i artikel 20, stk. 1
og 2, omhandlede garantifond.
3. Medlemsstaterne må ikke fastsætte bestemmelser om, at der
kræves forudgående godkendelser eller løbende anmeldelse af de
almindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer,af det tekniske grundlag for beregningen af bl.a. tariffer ogforsikringsmæssige hensættelser og af formularer og andre tryktedokumenter, som et forsikringsselskab agter at anvende over for
forsikringstagerne.
Uanset stk. 1 kan hjemlandet med det ene formål at kontrollere, at
nationale bestemmelser vedrørende de aktuarmæssige principperoverholdes, kræve løbende anmeldelse af det tekniske grundlag forberegningen af tariffer og forsikringsmæssige hensættelser, uden atdette dog må gøres til en forhåndsbetingelse for, at et selskab kanudøve sin virksomhed.1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 9
▼B
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne opretholder
eller indfører love eller administrative bestemmelser, der foreskrivergodkendelse af vedtægterne og fremlæggelse af alt materiale, der er
nødvendigt for den normale gennemførelse af tilsynet.
Senest fem år efter gennemførelsen af direktivet 92/96/EØF(*)
forelægger Kommissionen Rådet en rapport om anvendelsen af dettestykke.
4. Ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger
om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økono-miske behov.«
Artikel 6
Artikel 9 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), og stk. 2, nævnte driftsplan skal
indeholde oplysninger eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de forpligtelser, som selskabet har til hensigt at påtage
sig
b) grundprincipperne for genforsikring
c) sammensætningen af minimumsgarantifonden
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af
administrationen og distributionsnettet samt de dertil bestemtefinansielle midlerendvidere for de første tre regnskabsår:
e) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter hidrørende fra direkte forsikringsvirk-
somhed og fra overtagelse af genforsikring samt afgivelse i
genforsikring
f) den sandsynlige økonomiske stilling
g) de anslåede finansielle midler til dækning af forpligtelser og
solvensmargen.«
Artikel 7
Hjemlandets kompetente myndigheder meddeler ikke et selskab
tilladelse til at påbegynde forsikringsvirksomhed, før de har fået
meddelelse om navnene på alle aktionærer eller selskabsdeltagere, detvære sig fysiske eller juridiske personer, der direkte eller indirektebesidder en kvalificeret deltagelse i selskabet, og om størrelsen af dereskapitalandel.
Samme myndigheder nægter at meddele tilladelse, hvis de under hensyn
til nødvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af
forsikringsselskabet ikke er overbevist om aktionærernes eller selska-bsdeltagerens egnethed.
AFSNIT III
HARMONISERING AF BETINGELSERNE FOR UDØVELSE AF
FORSIKRINGSVIRKSOMHED
Kapitel 1
Artikel 8
Artikel 15 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 15
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab,
herunder tilsyn med den virksomhed, det udøver gennem filialer ogsom led i præstation af tjenesteydelser, henhører udelukkende under1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 10
(*) EFT nr. L 360 af 9. 12. 1992, s. 1.
▼B
hjemlandets kompetence. Hvis de kompetente myndigheder i den
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, har en begrundet formodningom, at et forsikringsselskabs virksomhed vil kunne skade selskabets
finansielle soliditet, underretter de de kompetente myndigheder i
forsikringsselskabets hjemland herom. Hjemlandets kompetentemyndigheder kontrollerer, at selskabet overholder de i dette direktivfastsatte forsigtighedsprincipper.
2. Det finansielle tilsyn dækker forsikringsselskabets samlede
virksomhed og omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens ogoprettelsen af forsikringsmæssige hensættelser, herunder livsforsik-ringshensættelser, og med de aktiver, der medgår til dækning heraf i
overensstemmelse med de regler eller den praksis, der gælder i
hjemlandet, i henhold til bestemmelser, der er vedtaget på fælles-skabsniveau.
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der i alle
forsikringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ og
regnskabsmæssig praksis og fyldestgørende interne kontrolproce-durer.«
Artikel 9
Artikel 16 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 16
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse i en medlemsstat,
udøver sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat, skalfilialmedlemsstaten sørge for, at hjemlandets kompetente myndig-
heder efter forudgående meddelelse herom til filialmedlemsstatens
kompetente myndigheder, selv eller ved personer, de bemyndigerhertil, på stedet kan kontrollere de oplysninger, der er nødvendigefor det finansielle tilsyn med selskabet. Filialmedlemsstatenskompetente myndigheder kan deltage i denne kontrol.«
Artikel 10
Artikel 23, stk. 2 og 3, i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har
hjemsted på deres område, at de regelmæssigt fremlægger materiale,der er nødvendigt for udøvelsen af tilsynet, samt statistisk materiale.
De kompetente myndigheder sender hinanden det materiale og de
oplysninger, der har relevans for udøvelsen af tilsynet.
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med
henblik på, at de kompetente myndigheder har de nødvendige
beføjelser og midler til at føre tilsyn med virksomheden iforsikringsselskaber, der har hjemsted på deres område, herundervirksomhed, der udøves uden for dette område, i overensstemmelsemed Rådets direktiver vedrørende denne virksomhed, samt med
henblik på disses gennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl.a. give de kompetente myndig-
heder mulighed for:
a) at skaffe sig indgående viden om selskabets situation og samlede
virksomhed, navnlig
— ved indhenting af oplysninger eller rekvirering af dokumenta-
tion vedrørende forsikringsvirksomheden
— eller ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs
forretningslokaler
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollerer
selskabet, for at sikre, at selskabets virksomhed er i overens-
stemmelse med de love og administrative bestemmelser, somselskabet skal overholde i de forskellige medlemsstater, og især ioverensstemmelse med driftsplanen, dersom denne er obligato-risk, samt for at undgå eller fjerne uregelmæssigheder, der vilkunne bringe de sikredes interesser i fare1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 11
▼B
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndig-
heder skal have mulighed for at indhente alle oplysninger
vedrørende forsikringsaftaler, som mæglerne er i besiddelse af.«
Artikel 11
1. Artikel 6, stk. 2 til 7, i direktiv 90/619/EØF udgår.2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser, at forsikringsselskaber, der har hjemsted på dens område,overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand, hvad enten denbestår af aftaler indgået i henhold til reglerne om fri etableringsret eller ihenhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, til et
overtagende selskab, der er etableret i Fællesskabet, hvis de kompetente
myndigheder i det overtagende selskabs hjemland godtgør, at selskabet,overdragelsen taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.
3. Når en filial påtænker at overdrage hele eller en del af sin
forsikringsbestand, hvad enten aftalerne er indgået i henhold til reglerneom fri etableringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser, skal filialmedlemsstaten høres.
4. I de i stk. 2 og 3 omhandlede tilfælde meddeler myndighederne i
det afgivende forsikringsselskabs hjemland tilladelse til overdragelsenefter at have indhentet samtykke fra de kompetente myndigheder i demedlemsstater, hvor forpligtelsen består.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler de
kompetente myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemlandderes udtalelse eller deres samtykke senest tre måneder efter
modtagelsen af anmodningen; har de hørte myndigheder ikke svaret
ved udløbet af denne frist, betragtes dette som en positiv udtalelse elleret stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, offentliggøres som foreskrevet iden nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøresgældende over for de berørte forsikringstagere, de sikrede og enhveranden person, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de
overdragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte, at
forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for en
bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.
Artikel 12
1. Artikel 24 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 24
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 17,
kan den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde denfrie rådighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, hvor forpligtelsen består.
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i et
selskab, hvis solvensmargen ikke længere udgør det minimum, der
er foreskrevet i artikel 19, kræver den kompetente myndighed i
hjemlandet en genoprettelsesplan, der skal forelægges den tilgodkendelse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den
opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forværres yderligere,desuden begrænse eller forbyde den frie rådighed over selskabets
aktiver. Den underretter da myndighederne i de andre medlems-
stater, på hvis område selskabet udøver sin virksomhed, om alletrufne foranstaltninger, og disse myndigheder træffer på den førstemyndigheds anmodning de samme foranstaltninger som denne.
3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den i artikel 20
definerede garantifond, kræver den kompetente myndighed i hjem-1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 12
▼B
landet af selskabet en kortfristet finansieringsplan, der skal
forelægges den til godkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over
selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlems-
stater, på hvis område selskabet udøver virksomhed, herom, og disse
træffer på dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyt-telse af de sikredes interesser.
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er nødven-
dige for, at den i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, 2 og 3, påanmodning af selskabets hjemland og i overensstemmelse med sinnationale lovgivning kan forbyde den frie rådighed over de aktiver,der befinder sig på dens område; hjemlandet skal angive, hvilke
aktiver der skal være omfattet af disse foranstaltninger.«
Artikel 13
Artikel 26 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 26
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den
kompetente myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af dennemyndighed, hvis selskabet:
a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder,
udtrykkeligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sinvirksomhed i en periode på over seks måneder, medmindre deri den pågældende medlemsstat findes bestemmelser om, attilladelsen i sådanne tilfælde uden videre bortfalder
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplan ellerfinansieringsplan som omhandlet i artikel 24
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af de
bestemmelser, som gælder for det.
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter
den kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndig-
heder i de øvrige medlemsstater herom, og disse skal træffe alle
nødvendige foranstaltninger for at forhindre det pågældende selskabi at påbegynde nye forretninger på deres område i henhold tilreglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser. Herudover træffer førstnævnte myndighed sammenmed sidstnævnte myndigheder alle egnede foranstaltninger til
beskyttelse af de sikredes interesser og begrænser navnlig den frie
rådighed over selskabets aktiver i medfør af artikel 24, stk. 1, stk. 2,andet afsnit, og stk. 3, andet afsnit.
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal
udførligt begrundes og meddeles det pågældende selskab.«
Artikel 14
1. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person,
der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret deltagelsei et forsikringsselskab, forinden skal underrette de kompetentemyndigheder i hjemlandet herom med angivelse af størrelsen af den
kapitalandel, der påtænkes erhvervet. Enhver fysisk eller juridisk person
skal ligeledes underrette hjemlandets kompetente myndigheder, hvisvedkommende påtænker at forøge sin kvalificerede deltagelse så meget,at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele dervednår op på eller overstiger en tærskel på 20 %, 33 % eller 50 %, eller atforsikringsselskabet derved bliver vedkommendes datterselskab.
Hjemlandets kompetente myndigheder skal inden for en frist på højst tre
måneder fra datoen for den i første afsnit nævnte underretning gøreindsigelse mod den påtænkte erhvervelse eller forøgelse, hvis de underhensyn til nødvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 13
▼B
forsikringsselskabet ikke er overbevist om den i første afsnit nævnte
fysiske eller juridiske persons egnethed. Hvis myndighederne ikke gørindsigelse, kan de fastsætte en frist for gennemførelsen af den
pågældende erhvervelse eller forøgelse.
2. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person,
der påtænker direkte eller indirekte at opgive sin besiddelse af en
kvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab, forinden skal underrettehjemlandets kompetente myndigheder herom med angivelse af stør-relsen af den kapitalandel, der derefter besiddes. Enhver fysisk ellerjuridisk person skal ligeledes underrette de kompetente myndigheder,hvis vedkommende har til hensigt at formindske sin kvalificerede
deltagelse så meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller
kapitalandele derved når ned under en tærskel på 20 %, 33 % eller 50 %,eller at forsikringsselskabet derved ophører med at være vedkommendesdatterselskab.
3. Så snart forsikringsselskaberne har fået kendskab dertil, giver de
hjemlandets kompetente myndigheder meddelelse om de erhvervelsereller afhændelser af andele i deres kapital, som bevirker, at deltagelsenstiger over eller falder under en af de tærskler, som er nævnt i stk. 1 og
2.
Endvidere meddeler de mindst en gang om året navnene på de
aktionærer eller selskabsdeltagere, som besidder en kvalificeret delta-
gelse, samt størrelsen af denne andel, således som den bl.a. fremgår af
de registrerede data på den årlige generalforsamling eller af deoplysninger, som modtages i henhold til de bestemmelser, der gælderfor børsnoterede selskaber.
4. Medlemsstaterne fastsætter, at hjemlandets kompetente myndig-
heder i tilfælde af, at de i stk. 1 omhandlede personers indflydelse vilkunne være til skade for en forsigtig og sund forvaltning afforsikringsselskabet, skal kunne træffe de fornødne foranstaltninger forat bringe denne situation til ophør. Sådanne foranstaltninger kan bl.a.
bestå i påbud, sanktioner over for ledelsen eller suspension af de
stemmerettigheder, der er knyttet til de pågældende aktionærers ellerselskabsdeltageres aktier eller andele.
Lignende foranstaltninger skal kunne bringes i anvendelse over for
fysiske eller juridiske personer, som ikke overholder den i stk. 1foreskrevne pligt til forudgående underretning. Hvis en kapitalandelerhverves på trods af indsigelse fra de kompetente myndigheder, skalmedlemsstaterne, uafhængigt af andre sanktioner, suspendere de
tilsvarende stemmerettigheder, erklære de afgivne stemmer ugyldige
eller annullere dem.
Artikel 15
1. Medlemsstaterne foreskriver, at alle, der arbejder for eller har
arbejdet for de kompetente myndigheder, samt revisorer og eksperter,der har handlet på de kompetente myndigheders vegne, har tavs-hedspligt. Denne tavshedspligt indebærer, at de fortrolige oplysninger,
de modtager i forbindelse med deres hverv, ikke må videregives til andre
personer eller myndigheder, undtagen i summarisk eller sammenfattendeform, således at de enkelte forsikringsselskaber ikke kan identificeres,medmindre der er tale om tilfælde, der er omfattet af straffelov-givningen.
Når et forsikringsselskab er erklæret konkurs eller er trådt i likvidation
som følge af en domstolskendelse, kan fortrolige oplysninger, som ikkevedrører tredjemand, der er involveret i forsøg på at redde forsikrings-
selskabet, dog videregives under en civil retssag.
2. Stk. 1 er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder i de
forskellige medlemsstater udveksler oplysninger i henhold til de
direktiver, der gælder for forsikringsselskaber. Disse oplysninger er
undergivet den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
3. Medlemsstaterne kan indgå samarbejdsaftaler om udveksling af
oplysninger med tredjelandes kompetente myndigheder samt med de i1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 14
▼M2
▼M2
stk. 5 og 5a omhandlede myndigheder eller organer i tredjelande,
forudsat at de således meddelte oplysninger er sikret ved en tavs-hedspligt, som mindst svarer til den, der er foreskrevet i denne artikel.
Denne udveksling af oplysninger skal være beregnet til at bruges ved
udførelsen af de pågældende myndigheders eller organers tilsyns-opgaver.
Stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de kun
videregives med udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder,som har fremsendt dem, og i givet fald udelukkende til det formål, medhenblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.
4. De kompetente myndigheder, der i henhold til stk. 1 eller
2 modtager fortrolige oplysninger, må kun anvende disse i forbindelse
med udøvelse af deres hverv:
— til undersøgelse af, om betingelserne for adgang til at udøve
forsikringsvirksomhed er opfyldt, og for at lette tilsynet medselskabernes virksomhed, særlig med hensyn til forsikringsmæssigehensættelser, solvensmargen, administrativ og regnskabsmæssig
praksis samt intern kontrol, eller
— til pålæggelse af sanktioner, eller— hvis den kompetente myndigheds afgørelser påklages til en højere
administrativ myndighed, eller
— i forbindelse med domstolsprøvelse i henhold til artikel 50 eller
særbestemmelser i de direktiver, der er vedtaget vedrørendeforsikringsselskaber.
5. Stk. 1 og 4 er ikke til hinder for udveksling af oplysninger inden
for samme medlemsstat, hvis der findes flere kompetente myndigheder,eller, medlemsstaterne imellem, mellem de kompetente myndigheder og:
— de myndigheder, der har ansvaret for tilsynet med andre finansie-
ringsinstitutter og med kreditinstitutter, samt de myndigheder, derfører tilsyn med kapitalmarkederne
— de organer, der medvirker ved likvidation og konkursbehandling af
forsikringsselskaber og lignende procedurer, og
— personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af forsikrings-
selskabers og andre finansieringsinstitutters regnskaber
med henblik på varetagelsen af deres tilsynsopgaver, eller til hinder for,
at der gives de organer, der forvalter (obligatoriske) likvidations-procedurer eller garantifonde, oplysninger, som er nødvendige for, at de
kan udføre deres arbejde. De oplysninger, som de pågældende
myndigheder, organer og personer modtager, er omfattet af den i stk.1 omhandlede tavshedspligt.
5a. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne tillade udveksling af
oplysninger mellem de kompetente myndigheder og
— de myndigheder, der fører tilsyn med de organer, der medvirker ved
likvidation og konkursbehandling af forsikringsselskaber og lignende
procedurer, eller
— de myndigheder, der fører tilsyn med de personer, der er ansvarlige
for den lovpligtige revision af forsikringsselskabers, kreditinstitut-
ters, investeringsselskabers og andre finansieringsinstitutters
regnskaber, eller
— de uafhængige aktuarer, der fører lovpligtigt tilsyn med forsikrings-
selskaber, samt de organer, der fører tilsyn med disse aktuarer.
De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende
betingelser opfyldt:
— oplysningerne skal bruges til udførelse af de tilsynsopgaver, som er
beskrevet i første afsnit
— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i
stk. 1 omhandlede tavshedspligt
— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke
videregives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndig-heder, som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til det1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 15
▼B
▼M1
▼M1
formål, med henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres
tilladelse.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater,
hvilke myndigheder, organer eller personer der kan modtage oplysninger
i henhold til dette stykke.
5b. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne med henblik på at styrke det
finansielle systems stabilitet og integritet tillade udveksling af oplys-ninger mellem de kompetente myndigheder og de myndigheder eller
organer, der ifølge loven er ansvarlige for at opdage og efterforske
overtrædelser af selskabsretten.
De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende
betingelser opfyldt:
— oplysningerne skal bruges til udførelse af de opgaver, som er
beskrevet i første afsnit
— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i
stk. 1 omhandlede tavshedspligt
— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke
videregives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndig-heder, som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til detformål, med henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav derestilladelse.
Udfører de i første afsnit omhandlede myndigheder eller organer i en
medlemsstat deres opdagelses- eller efterforskningsopgaver med bistandfra dertil bemyndigede, ikke offentligt ansatte personer, som er ibesiddelse af særlig sagkundskab, kan den i første afsnit nævntemulighed for udveksling af oplysninger udvides til også at gælde disse
personer på de i andet afsnit fastsatte særlige betingelser.
Ved anvendelsen af sidste led i andet afsnit meddeler de i første afsnit
omhandlede myndigheder eller organer de kompetente myndigheder,som har afgivet oplysningerne, hvilke personer oplysningerne vil blivevideregivet til, med nøjagtig angivelse af disse personers beføjelser.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater,
hvilke myndigheder eller organer der kan modtage oplysninger i
henhold til dette stykke.
Inden den 31. december 2000 aflægger Kommissionen beretning om
anvendelsen af dette stykke.
5c. Medlemsstaterne kan tillade de kompetente myndigheder at give
— centralbankerne og andre organer med tilsvarende opgaver i deres
egenskab af pengepolitiske myndigheder
— eventuelt andre offentlige myndigheder med ansvar for at føre tilsyn
med betalingssystemerne
oplysninger med henblik på udøvelsen af deres opgaver og kan tillade
disse myndigheder eller organer at give de kompetente myndigheder deoplysninger, som er nødvendige for dem i henhold til stk. 4. De
oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i denne
artikel omhandlede tavshedspligt.
6. Endvidere kan medlemsstaterne uanset bestemmelserne i stk. 1 og
4, i henhold til lovbestemmelser give tilladelse til, at visse oplysninger
meddeles andre afdelinger i deres centraladministration, som er
ansvarlige for lovgivningen vedrørende tilsyn med kreditinstitutter,finansieringsinstitutter, investeringsservice og forsikringsselskaber, samtinspektører, som handler efter fuldmagt fra de pågældende afdelinger.
Oplysningerne må imidlertid kun gives, såfremt det er nødvendigt af
hensyn til forsigtighedstilsynet.
Medlemsstaterne fastsætter dog, at oplysninger, der modtages efter stk.2
og 5, samt oplysninger, der stammer fra kontrol på stedet, somomhandlet i artikel 16 i direktiv 79/267/EØF, aldrig må videregives somnævnt i nærværende stykke, medmindre den kompetente myndighed, derhar givet oplysningerne, eller den kompetente myndighed i den1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 16
▼B
▼B
medlemsstat, hvor kontrollen på stedet er foretaget, har givet sit
udtrykkelige samtykke.
Artikel 15a
1. Medlemsstaterne fastsætter som et minimum:
a) enhver person, der er autoriseret i henhold til direktiv 84/253/EØF(1),
og som i et forsikringsselskab udfører det hverv, der er beskrevet i
artikel 51 i direktiv 78/660/EØF(2), artikel 37 i direktiv 83/349/EØF,
eller artikel 31 i direktiv 85/611/EØF, eller ethvert andet lovpligtigthverv, har pligt til straks at foretage indberetning til de kompetentemyndigheder om ethvert forhold eller enhver beslutning vedrørendedenne virksomhed, som vedkommende har fået kendskab til under
udførelsen af sit hverv, og som kan
— udgøre en materiel overtrædelse af de love eller administrative
bestemmelser, der omhandler betingelserne for meddelelse aftilladelse, eller som specielt omhandler udøvelsen af forsikrings-selskabers aktiviteter, eller
— skade forsikringsselskabets fortsatte drift, eller— medføre nægtelse af revisionspåtegning eller fremsættelse af
forbehold
b) samme pligt gælder for en sådan person, for så vidt angår forhold
eller beslutninger, som vedkommende måtte få kendskab til som led iet hverv som beskrevet i litra a), der udføres i en virksomhed, somgennem kontrol har snævre forbindelser med det forsikringsselskab, ihvilken vedkommende udfører ovennævnte hverv.
2. Det forhold, at de personer, der er autoriseret i henhold til direktiv
84/253/EØF, i god tro videregiver oplysninger til de kompetente
myndigheder om forhold eller beslutninger som omhandlet i stk. 1,
betragtes ikke som brud på den tavshedspligt, som gælder i henhold tilkontrakt eller love eller administrative bestemmelser, og påfører ikke depågældende personer nogen form for ansvar.
Artikel 16
Artikel 13 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 13
1. Med forbehold af stk. 3 og stk.7 kan intet selskab få tilladelse i
henhold til både nærværende direktiv og direktiv 73/239/EØF.
2. Dog kan medlemsstaterne fastsætte:
— at selskaber, der har fået tilladelse i henhold til nærværende
direktiv, ligeledes kan få en tilladelse i overensstemmelse medartikel 6 i direktiv 73/239/EØF for de risici, der er nævnt i nr. 1og 2 i bilaget til samme direktiv
— at selskaber, der har fået tilladelse i henhold til artikel 6 i direktiv
73/239/EØF, udelukkende for de risici, der er nævnt i nr. 1 og 2 ibilaget til samme direktiv, kan få en tilladelse i henhold tilnærværende direktiv.
3. De i stk. 2 omhandlede selskaber og selskaber, som ved
meddelelsen af dette direktiv udøver de i dette direktiv og i direktiv73/239/EØF omhandlede to former for virksomhed samtidig, kanfortsætte hermed på betingelse af, at der i overensstemmelse medartikel 14 oprettes særskilt forvaltning for hver af disse former for
virksomhed, jf. dog stk. 6.
4. Medlemsstaterne kan fastsætte, at de i stk. 2 omhandlede
selskaber skal følge de regnskabsregler, der gælder for selskabermed tilladelse i medfør af dette direktiv, for så vidt angår deres1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 17
(1) EFT nr. L 126 af 12. 5. 1984, s. 20.
(2) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11. Direktivet er senest ændret ved direktiv
90/605/EØF (EFT nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).▼M1
▼B
▼B
virksomhed som helhed. Indtil der er sket en samordning på
området, kan medlemsstaterne endvidere fastsætte, at for så vidtangår reglerne for likvidation skal den virksomhed, der vedrører
risici, der er omhandlet i nr. 1 og 2 i bilaget til direktiv 73/239/EØF,
og som udøves af de i stk. 2 nævnte selskaber, ligeledes væreunderlagt de regler, der gælder for livsforsikringsvirksomhed.
5. Når et selskab, der udøver de i bilaget til direktiv 73/239/EØF
nævnte former for virksomhed, har økonomisk, handelsmæssig eller
administrativ tilknytning til et selskab, der udøver de i nærværende
direktiv omhandlede former for virksomhed, skal de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, på hvis område de nævnteselskaber har deres hjemsted, påse, at de pågældende selskabersregnskaber ikke fordrejes ved aftaler, der indgås mellem dem, ellerved nogen anden ordning, der kan influere på fordelingen af udgifter
og indtægter.
6. En medlemsstat kan kræve af selskaber, hvis hjemsted befinder
sig på dens område, at de inden for en af medlemsstaten fastsat fristophører med samtidig udøvelse af disse former for virksomhed, somde udøvede ved meddelelsen af dette direktiv.
7. Bestemmelserne i denne artikel skal tages op til fornyet
behandling på grundlag af en rapport fra Kommissionen til Rådet i
lyset af den fremtidige harmonisering af likvidationsreglerne ogunder alle omstændigheder senest den 31. december 1999.«
Artikel 17
Artikel 35 i direktiv 79/267/EØF og artikel 18 i direktiv 90/619/EØF
udgår.
Kapitel 2
Artikel 18
Artikel 17 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 17
1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at afsætte
tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser, herunder livsforsik-ringshensættelser, i forhold til dets samlede virksomhed.
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter
følgende principper:
A. i) livsforsikringshensættelserne beregnes efter en tilstrækkelig
forsigtig prospektiv aktuarmæssig metode under hensyn tilalle fremtidige forpligtelser i henhold til de betingelser, der
er fastsat for hver enkelt løbende forsikringsaftale, herunder
navnlig:
— alle garanterede ydelser, herunder garanterede tilbage-
købsværdier
— den bonustildeling, som de sikrede kollektivt eller
individuelt har ret til, uanset hvordan de pågældendeformer for bonus benævnes
— alle optioner, som den sikrede har ret til i henhold til
forsikringsaftalen
— selskabets udgifter, herunder provisioner
under hensyntagen til fremtidige præmieindtægter
ii) en retrospektiv metode kan anvendes, hvis det kan godtgøres,
at de forsikringsmæssige hensættelser, som bliver resultatet
af denne beregningsmetode, ikke bliver lavere end dehensættelser, som fremkommer ved en tilstrækkelig forsigtigprospektiv metode, eller hvis anvendelsen af den prospektivemetode ikke er mulig for den pågældende forsikringstype
iii) en forsigtig beregning er ikke ensbetydende med en
beregning, der foretages på grundlag af de mest sandsynligehypoteser, idet der i rimeligt omfang skal tages højde fornegative afvigelser i de forskellige faktorer1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 18
▼B
iv) den metode, der anvendes ved beregningen af de forsik-
ringsmæssige hensættelser, skal være forsigtig ikke blot i sigselv, men også når man betragter den metode, der anvendes
ved værdiansættelsen af de aktiver, som medgår til dækning
af hensættelserne
v) de forsikringsmæssige hensættelser skal beregnes særskilt for
hver forsikringsaftale. Approksimative eller gennemsnits-baserede beregninger er dog tilladt, når der er grund til atformode, at resultatet vil blive tilnærmelsesvis det sammesom ved individuelle beregninger. Princippet om individuelberegning er ikke til hinder for, at der foretages supplerende
hensættelser til dækning af generelle risici, der ikke er
individualiserede
vi) når en forsikringsaftales tilbagekøbsværdi er garanteret, skal
der for en sådan aftale foretages livsforsikringshensættelser,hvis størrelse til enhver tid mindst svarer til dennegaranterede tilbagekøbsværdi på samme tidspunkt.
B. Den rentesats, der lægges til grund, skal vælges med forsig-
tighed. Den fastsættes i henhold til de bestemmelser, som den
kompetente myndighed i hjemlandet har fastsat, under anven-delse af følgende principper:
a) for alle aftaler fastsætter den kompetente myndighed i
selskabets hjemland en eller flere maksimumsrentesatserspecielt efter følgende regler:
i) Når aftalerne indeholder en rentegaranti, fastsætter den
kompetente myndighed i selskabets hjemland en fællesmaksimumsrentesats. Denne sats kan variere efter, hvilkenvaluta forsikringsaftalen er fastsat i, forudsat at den ikkeoverstiger 60 % af rentesatsen for statsobligationslån i den
valuta, forsikringsaftalen er fastsat i. Hvis der er tale om
en aftale i ecu, fastsættes denne grænse i forhold til de lån,udtrykt i ecu, EF-institutionerne har optaget.
Hvis medlemsstaten i medfør af andet punktum i oven-
nævnte afsnit beslutter at fastsætte en maksimumsrentesatsfor aftaler, der er fastsat i en bestemt medlemsstats valuta,rådfører den sig forinden med den kompetente myndighedi den medlemsstat, hvis valuta aftalen er fastsat i
ii) når selskabets aktiver ikke er værdiansat til deres
anskaffelsesværdi, kan en medlemsstat fastsætte, at derkan beregnes en eller flere maksimumsrentesatser under
hensyntagen til afkastet af de tilsvarende aktiver, der
indgår i forsikringsselskabets beholdning med fradrag afen forsigtighedsmargen og, specielt for aftaler medløbende præmiebetaling, desuden under hensyntagen tildet forventede afkast af de fremtidige aktiver. Forsigtig-
hedsmargenen og den eller de maksimumsrentesatser, der
anvendes på det forventede afkast af de fremtidige aktiver,fastsættes af den kompetente myndighed i hjemlandet
b) fastlæggelse af en maksimumsrentesats betyder ikke, at
selskabet skal anvende en så høj rentesats
c) hjemlandet kan beslutte, at litra a) ikke skal anvendes på
følgende aftaletyper:
— aftaler tilknyttet investeringsfonde
— aftaler med engangspræmie med en løbetid på indtil otte
år
— aftaler uden ret til bonus og livrenteaftaler uden
tilbagekøbsværdi.
I de tilfælde, der er omtalt i de sidste to led i første afsnit, kan
der, når der vælges en forsigtig rentesats, tages hensyn til denvaluta, som forsikringsaftalen er fastsat i, og til de tilsvarendeaktiver, der indgår i beholdningen, samt til det forventedeafkast af de fremtidige aktiver, når selskabets aktiverværdiansættes til deres markedsværdi.1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 19
▼B
Den rentesats, der lægges til grund, må under ingen
omstændigheder være højere end afkastet af aktiverne,beregnet i henhold til hjemlandets regnskabsregler efter
fradrag af et passende beløb
d) medlemsstaten kræver, at selskabet foretager en regnskabs-
mæssig hensættelse med det formål at sikre de rentemæssigeforpligtelser, det har indgået over for de forsikrede, dersom
det nuværende eller forventede afkast af selskabets aktiver
ikke er tilstrækkeligt til at opfylde disse forpligtelser
e) de maksimumsrentesatser, som fastsættes i henhold til litra a),
meddeles Kommissionen samt de kompetente myndigheder ide medlemsstater, der anmoder om det.
C. De statistiske beregningselementer samt omkostningselemen-
terne skal vælges med forsigtighed under hensyntagen til, ihvilken stat forpligtelsen består, hvilken forsikringstype der ertale om, samt til de administrative omkostninger og forudsatteprovisioner.
D. Hvad angår forsikringsaftaler med ret til bonus, kan der i den
metode, der lægges til grund for beregning af de forsikrings-mæssige hensættelser, implicit eller eksplicit og ioverensstemmelse med de øvrige antagelser om den fremtidigeudvikling og den nuværende metode for beregning af bonus,
tages hensyn til fremtidig bonusbeløb af enhver art.
E. Hensættelser til dækning af fremtidige omkostninger kan være
implicitte ved f.eks. kun at tage højde for de fremtidignettopræmier, dvs. uden administrationstillæg. De samledehensættelser, implicitte eller eksplicitte, må dog ikke være lavere
end det beløb, som en forsigtig beregning ville resultere i.
F. Metoden for beregning af de forsikringsmæssige hensættelser må
ikke forandres fra år til år som følge af vilkårlige ændringer imetoden eller beregningsgrundlaget og skal være udformetsåledes, at bonusbeløbene frigives på rimelig vis under forsik-
ringsaftalens løbetid.
2. Forsikringsselskaber skal fremlægge for offentligheden, på
hvilket beregningsgrundlag og efter hvilke metoder de forsikrings-mæssige hensættelser, herunder hensættelser til bonus, beregnes.
3. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets
forsikringsmæssige hensættelser vedrørende den samlede virk-somhed er dækket af kongruente aktiver i overensstemmelser medartikel 24 i direktiv 92/96/EØF. For så vidt angår virksomhed, derudøves i Fællesskabet, skal disse aktiver befinde sig dér. Medlems-
staterne kræver ikke af forsikringsselskaberne, at deres aktiver skal
befinde sig i en bestemt medlemsstat. Hjemlandet kan dog lempereglerne for aktivernes lokalisering.
4. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssige hensættelser
dækkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætter det den
tilladte procentdel. Det kan i så fald ikke stille krav om, hvor disse
tilgodehavender skal befinde sig.«
Artikel 19
Præmierne for nye forretninger skal, vurderet ud fra rimelige
aktuarmæssige antagelser, være tilstrækkelige til, at forsikringsselskabet
kan opfylde alle sine forpligtelser, herunder navnlig afsætte forsikrings-mæssige hensættelser i overensstemmelse hermed.
I den forbindelse kan der tages hensyn til alle aspekter af forsikrings-
selskabets økonomiske situation, idet det dog skal undgås, at tilførslen afmidler udefra til præmier og deres afkast bliver systematisk ogpermanent, hvilket på længere sigt kunne bringe selskabets solvens i
fare.
Artikel 20
Ved valget af de aktiver, der medgår til dækning af de forsikrings-
mæssige hensættelser, skal der tages hensyn til arten af de forretninger,1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 20
▼B
som selskabet udfører, for at sikre sikkerheden, afkastet og likviditeten
af selskabets investeringer, idet selskabet skal sørge for en passendediversificering og spredning af sine anbringelser.
Artikel 21
1. Hjemlandet kan kun tillade, at forsikringsselskaber tilvejebringer
dækning for deres forsikringsmæssige hensættelser ved hjælp af
følgende kategorier af aktiver:
A. Investeringsaktiver
a) obligationer og andre penge- og kapitalmarkedsinstrumenter
b) udlån
c) aktier og andre kapitalandele med variabelt afkast
d) andele i institutter for kollektiv investering i værdipapirer og
andre investeringsfonde
e) grunde og bygninger samt tinglige rettigheder i forbindelse med
fast ejendom
B. Tilgodehavender
f) tilgodehavender hos genforsikrere, herunder genforsikrernes
andel i de forsikringsmæssige hensættelser
g) genforsikringsdepoter og tilgodehavender hos afgivende forsik-
ringsselskaber
h) tilgodehavender hos forsikringstagere og mæglere i forbindelse
med direkte forsikringsforretninger og genforsikringsforretninger
i) policelån
j) krav på skattetilbagebetalinger
k) tilgodehavender hos garantifonde
C. Andre aktiver
l) materielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger,
værdiansat på grundlag af en forsigtig afskrivning
m) anfordringstilgodehavender i banker og kassebeholdning; indlån i
kreditinstitutter og alle andre virksomheder, der er beføjet til atmodtage indlån
n) forudbetalte erhvervelsesomkostninger
o) påløbne renter og optjent leje samt andre periodeafgrænsnings-
poster
p) tinglige rettigheder i forbindelse med fast ejendom (»reversio-
nary interests«).
For sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet Lloyd's omfatter
kategorierne af aktiver ligeledes garantier og remburser, der er udstedt afkreditinstitutter som defineret i direktiv 77/780/EØF(
1) eller af
forsikringsselskaber, samt verificerbare beløb, der stammer fra livs-
forsikringspolicer, når de repræsenterer midler, der ejes afmedlemmerne.
Det forhold, at et aktiv eller en kategori af aktiver er medtaget i listen i
første afsnit, medfører ikke, at alle sådanne aktiver automatisk tilladessom dækning for forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fastsætter
mere detaljerede regler for, hvorledes tilladte aktiver må anvendes; med
henblik herpå kan det kræve tinglig sikkerhed eller garantistillelse,navnlig for tilgodehavender hos genforsikrere.1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 21
(1) Rådets første direktiv (77/780/EØF) af 12. december 1977 om samordning af
lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut
(EFT nr. L 322 af 17. 12. 1977, s. 30). Direktivet er senest ændret ved
direktiv 89/646/EØF (EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 1).
▼B
Ved fastlæggelse og anvendelse af reglerne, skal hjemlandet navnlig
sørge for, at følgende principper overholdes:
i) aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, værdian-
sættes eksklusive gæld, der er stiftet med henblik på erhvervelse afdisse aktiver
ii) samtlige aktiver værdiansættes på et forsigtigt grundlag, idet der
tages hensyn til risikoen for, at de ikke kan realiseres. Især tillades
materielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger kun somdækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt de værdian-sættes på grundlag af en forsigtig afskrivning
iii) udlån, uanset om de ydes til virksomheder, en stat, en international
institution, en lokal eller regional myndighed eller fysiske personer,tillades kun som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, hvis
de frembyder tilstrækkelige garantier med hensyn til deres
sikkerhed, uanset om disse garantier bygger på låntagers beta-lingsevne, på pantebreve, bankgarantier, garantier fraforsikringsselskaber eller andre former for sikkerhed
iv) afledte instrumenter såsom optioner, futures og swaps i forbindelse
med aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, kan
anvendes, når de bidrager til at mindske investeringsrisikoen eller
muliggør en effektiv porteføljepleje. Sådanne instrumenterværdiansættes på et forsigtigt grundlag og kan tages i betragtningved værdiansættelsen af de underliggende aktiver
v) værdipapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, tillades
kun som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt de
kan realiseres på kort sigt, eller hvis der er tale om kapitalandele i
kreditinstitutter, i forsikringsselskaber, i det omfang der er tilladt ihenhold til artikel 8 i direktiv 79/267/EØF, og i investeringssel-skaber, der er etableret i en medlemsstat
vi) tilgodehavender hos tredjemand tillades kun som dækning for
forsikringsmæssige hensættelser, efter at de tilsvarende gældposterover for samme tredjemand er trukket fra
vii) værdien af de tilgodehavender, der tillades som dækning for
forsikringsmæssige hensættelser, skal beregnes på et forsigtigt
grundlag, idet der tages hensyn til risikoen for, at de ikke kanrealiseres. Især tillades tilgodehavender hos forsikringstagere ogmæglere i forbindelse med direkte forsikringsforretninger oggenforsikringsforretninger kun, såfremt det ikke er mere end tre
måneder siden, de forfaldt til betaling
viii) når der er tale om aktiver i form af en investering i et datterselskab,
som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en delaf forsikringsselskabets investeringer, tager hjemlandet medhenblik på anvendelse af de i denne artikel omhandlede regler ogprincipper hensyn til de underliggende aktiver, der indehaves af
datterselskabet; hjemlandet kan behandle andre datterselskabers
aktiver på samme måde
ix) forudbetalte erhvervelsesomkostninger tillades kun som dækning
for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt dette er foreneligtmed metoderne for beregning af livsforsikringshensættelserne.
2. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis og på anmodning af
forsikringsselskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigt
begrundet afgørelse om, at andre kategorier af aktiver kan medgå tildækning af de forsikringsmæssige hensættelser, jf. dog artikel 20.
Artikel 22
1. For så vidt angår de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige
hensættelser, stiller hjemlandet krav om, at hvert forsikringsselskab ikke
investerer mere end:
a) 10 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i en grund
eller en bygning eller i flere grunde eller bygninger, der ligger så tætsammen, at de reelt kan betragtes som en enkelt investering
b) 5 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier og
andre omsættelige værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, iobligationer og andre penge- og kapitalmarkedsinstrumenter frasamme selskab eller i lån til samme låntager, taget under ét, idet der1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 22
▼B
ses bort fra lån til en statslig, regional eller lokal myndighed eller en
international organisation, hvoraf en eller flere medlemsstater ermedlem. Denne græse kan forhøjes til 10 %, hvis selskabet ikke
investerer mere end 40 % af sine forsikringsmæssige brutto-
hensættelser i lån til låntagere eller i tilsvarende værdipapirer hosudstedere, hos hvilke selskabet investerer mere end 5 % af sineaktiver
c) 5 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i ikke-
sikrede lån, hvoraf 1 % i et enkelt ikke-sikret lån, bortset fra lån tilkreditinstitutter, til forsikringsselskaber, i det omfang der er tilladt ihenhold til artikel 8 i direktiv 79/267/EØF, og til investeringssel-
skaber, der er etableret i en medlemsstat. Disse grænser kan forhøjes
til henholdsvis 8 % og 2 % efter afgørelse truffet i hvert enkelttilfælde af hjemlandets kompetente myndighed
d) 3 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i kontanter
e) 10 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier,
andre værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, og obligationer,
der ikke omsættes på et reguleret marked.
2. Det forhold, at stk. 1 ikke fastlægger begrænsninger for investering
i en bestemt kategori af aktiver, er ikke ensbetydende med, at aktiverneinden for denne kategori uden begrænsning bør tillades til dækning for
de forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fastsætter mere detalje-
rede regler for anvendelsen af de aktiver, der kan tillades. Vedfastlæggelsen og anvendelsen af disse regler skal hjemlandet navnligsørge for, at følgende principper overholdes:
i) de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, skal
være så diversificerede og skal være investeret på spredt, at detsikres, at der ikke foreligger nogen uforholdsmæssig stor afhæn-gighed af en bestemt kategori af aktiver, et specieltinvesteringsmarked eller en speciel investering
ii) investeringer i aktiver, der som følge af enten deres art eller
udstederens soliditet indebærer et højt risikoniveau, skal begrænsestil et forsigtigt omfang
iii) ved begrænsningerne for særlige kategorier af aktiver tages der
hensyn til, hvorledes genforsikringsandelen er behandlet vedberegningen af de forsikringsmæssige hensættelser
iv) når der er tale om aktiver i form af en investering i et datterselskab,
som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en del af
dettes investeringer, tager hjemlandet med henblik på anvendelsenaf de i denne artikel omhandlede regler og principper hensyn til deunderliggende aktiver, der indehaves af datterselskabet; hjemlandetkan behandle andre datterselskabers aktiver på samme måde
v) den procentvise andel af de aktiver, der dækker de forsikrings-
mæssige hensættelser, som udgøres af ikke likvide investeringer,
skal begrænses til et forsigtigt niveau
vi) når aktiviteterne omfatter lån til visse kreditinstitutter eller
obligationer udstedt af sådanne institutter, kan hjemlandet vedanvendelsen af reglerne og principperne i denne artikel tage hensyntil de underliggende aktiver, der indehaves af disse kreditinstitutter.
Der må kun forholdes således, hvis kreditinstituttet har sit hjemsted i
en medlemsstat, udelukkende tilhører denne medlemsstat og/ellerdennes lokale myndigheder, og dets virksomhed i henhold tilvedtægterne består i at formidle lån til staten eller lokalemyndigheder eller lån, som sikres af disse, eller lån til organer,der har en tæt tilknytning til staten eller de lokale myndigheder.1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 23
▼B
3. Med hensyn til de detaljerede regler for, hvorledes de tilladte
aktiver må anvendes, behandler medlemsstaten:
— lån, der ikke er sikret af banker, forsikringsselskaber, ved pant eller
på anden måde, mere restriktivt end lån, der er sikret således
— investeringsinstitutter, der ikke er samordnet i henhold til direktiv
85/611/EØF(1), og øvrige investeringsfonde mere restriktivt end de
investeringsinstitutter, der er samordnet i henhold til samme direktiv
— værdipapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, mere
restriktivt end dem, der omsættes på et sådant marked
— værdipapirer, obligationer og andre penge- og kapitalmarkeds-
instrumenter, der ikke er udstedt af stater, af en af disses lokale
eller regionale myndigheder eller af selskaber, der henhører under
zone A, som omhandlet i direktiv 89/647/EØF(2), eller som er
udstedt af internationale organisationer, som ingen af Fællesskabetsmedlemsstater er medlem af, mere restriktivt end samme finansielleinstrumenter, som er udstedt af ovennævnte.
4. Medlemsstaterne kan forhøje den i stk. 1, litra b), nævnte grænse
til 40 % for visse obligationer, når de er udstedt af et kreditinstitut, derhar sit hjemsted i en medlemsstat, og som i henhold til lovgivningen erunderkastet et særligt offentligt tilsyn med henblik på at beskytteindehaverne af disse obligationer. Specielt skal provenuet fra udste-
delsen af disse obligationer i henhold til loven investeres i aktiver, der i
tilstrækkelig grad i obligationernes samlede løbetid dækker de forplig-telser, der følger heraf, og som ifølge fortrinsret anvendes tiltilbagebetaling af hovedstol og betaling af de påløbne renter i tilfældeaf misligholdelse fra emittentes side.
5. Medlemsstaterne kan ikke kræve, at forsikringsselskaberne skal
investere i bestemte kategorier af aktiver.
6. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis og efter anmodning
fra forsikringsselskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigt
begrundet afgørelse om, at de regler, der er fastsat i stk. 1, litra a til e),
kan fraviges, jf. dog artikel 20.
Artikel 23
1. Når ydelserne ifølge en forsikringsaftale direkte er knyttet til
værdien af andele i et investeringsinstitut eller til værdien af aktiver, der
indgår i intern kapital, der indehaves af forsikringsselskabet, og somsædvanligvis repræsenteres af andele, skal de forsikringsmæssigehensættelser vedrørende disse ydelser dækkes så snævert som muligtaf disse andele eller, hvor der ikke foreligger andele, af disse aktiver.
2. Når ydelserne ifølge en forsikringsaftale direkte er knyttet til at
aktieindeks eller en anden referenceværdi end de i stk. 1 nævnte, skal deforsikringsmæssige hensættelser vedrørende disse ydelser dækkes såsnævert som muligt enten af de andele, som anses for at repræsenterereferenceværdien, eller, hvor der ikke foreligger andele, af aktiver med
passende sikkerhed og omsættelighed, som så snævert som muligt svarer
til de aktiver, som den pågældende referenceværdi er baseret på.
3. Artikel 20 og 22 finder ikke anvendelse på aktiver til dækning af
forpligtelser, som er direkte knyttet til de i stk. 1 og 2 nævnte ydelser.
Henvisninger til de forsikringsmæssige hensættelser i artikel 22 skal
forstås som henvisninger til de forsikringsmæssige hensættelser medundtagelse af dem, der vedrører sådanne forpligtelser.
4. Når de i stk. 1 og 2 nævnte ydelser omfatter en garanti for
investeringsudbytte eller et andet garanteret udbytte, er de tilsvarende1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 24
(1) Rådets direktiv 85/611/EØF af 20. december 1985 om samordning af love og
administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering iværdipapirer (investeringsinstitutter) (EFT nr. L 375 af 31. 12. 1985, s. 3).
Direktivet er ændret ved direktiv 88/220/EØF (EFT nr. L 100 af 19. 4. 1988,
s. 31).
(
2) Rådets direktiv 89/647/EØF af 18. december 1989 om solvensnøgletal for
kreditinstitutter (EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 14).
▼B
yderligere forsikringsmæssige hensættelser omfattet af bestemmelserne i
artikel 20, 21 og 22.
Artikel 24
1. Ved anvendelsen af artikel 17, stk. 3, og artikel 28 i direktiv 79/
267/EØF overholder medlemsstaterne bestemmelserne i bilag I tilnærværende direktiv for så vidt angår kongruensreglerne.
2. Denne artikel gælder ikke for de forpligtelser, der er omhandlet i
artikel 23 i nærværende direktiv.
Artikel 25
Artikel 18, stk. 2, nr. 1, i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»1. Selskabets formue fri for enhver påregnelig forpligtelse og med
fradrag af immaterielle værdier. Denne formue omfatter navnlig:
— den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringssel-
skaber, den faktiske grundfond plus eventuelle
medlemskonti, forudsat at disse konti opfylder alle følgende
kriterier:
a) vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til
medlemmerne kun kan foretages, hvis solvensmargenenikke herved falder under det krævede niveau, eller efterselskabets opløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld er
afviklet
b) vedtægterne fastsætter, for så vidt angår betalinger af
andre årsager end individuelle medlemsophør, at deansvarlige myndigheder underrettes herom mindst énmåned i forvejen, og at de inden for denne frist kan
forbyde betalingen
c) de relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres,
efter at de kompetente myndigheder har erklæret, at deikke har nogen indvending mod ændringen, jf. dogkriterierne i litra a) og b)
— halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond,
når den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond
— lovmæssige og frie reserver, der ikke modsvarer forpligtel-
serne
— overført overskud— kumulative præferenceaktier og ansvarlig indskudskapital
kan medtages, men i så fald højst med et beløb svarende til50 % af margenen, hvoraf ansvarlig indskudskapital med fastløbetid eller kumulative præferenceaktier med fast løbetid
højst må udgøre 25 %, forudsat at mindst følgende
betingelser er opfyldt:
a) i tilfælde af et forsikringsselskab konkurs eller likvidation
findes der bindende aftaler om, at ansvarlig indskud-skapital eller præferenceaktier efterstilles alle andrefordringer og først fyldestgøres, når al anden udeståendegæld er betalt
For ansvarlig indskudskapital skal ligeledes følgende
betingelser være opfyldt:
b) kun faktisk indbetalte midler tages i betragtning
c) for indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige
løbetid være mindst fem år. Senest et år indentilbagebetalingsdatoen forelægger forsikringsselskabetmed henblik på godkendelse de kompetente myndighederen plan over, hvorledes solvensmargenen vil blive
fastholdt på eller bragt op på det krævede niveauved
løbetidens udløb, medmindre den andel, den ansvarligeindskudskapital kan udgøre af solvensmargenen,nedsættes gradvis i løbet af mindst de sidste fem årinden den aftalte tilbagebetalingsdag. De kompetentemyndigheder kan give tilladelse til anticiperet tilbage-1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 25
▼B
betaling af sådanne midler, når anmodning herom
indgives af det emitterende forsikringsselskab, og detssolvensmargen ikke derved falder under det krævede
niveau
d) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen
løbetid, skal der gælde et opsigelsesvarsel på fem år,
medmindre indskudskapitalen ikke længere medregnes
som en komponent af solvensmargenen, eller medmindrede kompetente myndigheders forudgående samtykkespecielt kræves for tilbagebetaling før tiden. I sidstnævntetilfælde underretter forsikringsselskabet mindst seks
måneder inden datoen for den foreslåede tilbagebetaling
de kompetente myndigheder med angivelse af denfaktiske og den krævede solvensmargen før og efterdenne tilbagebetaling. De kompetente myndigheder giverkun tilladelse til tilbagebetalingen, hvis der ikke er risikofor, at forsikringsselskabets solvensmargen falder under
det krævede niveau
e) låneaftalen må ikke indeholde nogen klausul om, at
gælden under nærmere angivne omstændigheder, bortset
fra likvidation af forsikringsselskabet, skal tilbagebetales
inden den aftale forfaldsdato
f) låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente
myndigheder har erklæret, at de ikke har nogen
indvendinger mod ændringen
— værdipapirer med ubestemt løbetid og andre instrumenter —
herunder andre kumulative præferenceaktier end de iforegående led omhandlede — der opfylder følgendebetingelser, op til 50 % af margenen for de i forrige lednævnte værdipapirer og ansvarlig indskudskapital:
a) de må ikke kunne tilbagebetales på ihændehaverens
initiativ eller uden den kompetente myndighedsforhåndsgodkendelse
b) aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give
forsikringsselskabet mulighed for at udskyde betaling afrenter af gælden
c) långiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles
al anden ikke efterstillet gæld
d) de for udstedelsen af værdipapirer gældende dokumenter
skal indeholde bestemmelse om, at gæld og ikke betalte
renter skal kunne medgå til dækning af tabene, samtidig
med at forsikringsselskabet skal kunne fortsætte sinvirksomhed
e) kun faktisk indbetale beløb tages i betragtning.«
Artikel 26
Senest tre år efter dette direktivs gennemførelse forelægger Kommis-
sionen Forsikringskomitéen en rapport om behovet for en yderligereharmonisering af solvensmargenen.
Artikel 27
Artikel 21 i direktiv 79/267/EØF affattes således:
»Artikel 21
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de
aktiver, der ikke medgår til dækningen af de forsikringsmæssige
hensættelser i henhold til artikel 17.
2. Med forbehold af artikel 17, stk. 3, artikel 24, stk. 1, 2, 3 og 5,
og artikel 26, stk. 1, andet afsnit, afstår medlemsstaterne fra atbegrænse den frie rådighed over rørlige og faste aktiver, der indgår i
de tilladte forsikringsselskabers formue.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som
medlemsstaterne kan træffe i deres egenskab af ejere eller deltagere i1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 26
▼B
de pågældende selskaber, under beskyttelse af de sikredes inte-
resser.«
Kapitel 3
Artikel 28
Den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, kan ikke forhindre
forsikringstageren i at indgå en aftale med et forsikringsselskab, der
har fået tilladelse i henhold til artikel 6 i direktiv 79/267/EØF, nåraftalen ikke er i strid med gældende retsregler begrundet i almenehensyn i den medlemsstat, hvor forpligtelsen består.
Artikel 29
Medlemsstaterne må ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves
forudgående godkendelser eller løbende anmeldelse af de almindelige og
specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer, af det tekniskegrundlag for beregningen af bl.a. tariffer og forsikringsmæssigehensættelser og af formularer og andre trykte dokumenter, som etforsikringsselskab agter at anvende over for forsikringstagerne.
Uanset stk. 1 kan hjemlandet med det ene formål at kontrollere, at de
nationale bestemmelser vedrørende de aktuarmæssige principper over-holdes, kræve løbende anmeldelse af det tekniske grundlag for
beregningen af tariffer og forsikringsmæssige hensættelser, uden at
dette dog må gøres til en forhåndsbetingelse for, at et selskab kan udøvesin virksomhed.
Senest fem år efter dette direktiv gennemførelse forelægger Kommis-
sionen Rådet en rapport om anvendelsen af disse bestemmelser.
Artikel 30
1. I artikel 15, stk. 1, første afsnit, i direktiv 90/619/EØF udgår
ordene »i et af de i afsnit III omhandlede tilfælde«.
2. Artikel 15, stk. 2, i direktiv 90/619/EØF affattes således:
»2. Medlemsstaterne kan undlade at anvende stk. 1 på aftaler, der
indgås for seks måneder eller derunder, og på tilfælde, hvor
forsikringstageren på grund af sin særlige situation eller de
omstændigheder, hvorunder aftalen er indgået, ikke har brug fordenne særlige beskyttelse. Medlemsstaterne angiver i deres regler,hvornår stk. 1 ikke finder anvendelse.«
Artikel 31
1. Inden en forsikringsaftale indgås, skal der mindst forelægges
forsikringstageren de i bilag II, punkt A, nævnte oplysninger.
2. Forsikringstageren skal under hele forsikringsaftalens løbetid
informeres om enhver ændring af de i bilag II, punkt B, nævnte
oplysninger.
3. Den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, kan ikke af forsik-
ringsselskaberne kræve, at de giver yderligere oplysninger ud over dem,
der er anført i bilag II, medmindre sådanne oplysninger er nødvendige
for, at forsikringstageren virkelig kan forstå de væsentligste elementer iden af ham tegnede forsikring.
4. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel og til bilag II
fastsættes af den medlemsstat, hvor forpligtelsen består.
AFSNIT IV
BESTEMMELSER VEDRØRENDE FRI ETABLERINGSRET OG FRI
UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER
Artikel 32
Artikel 10 i direktiv 79/267/EØF affattes således:1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 27
▼B
»Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en
anden medlemsstats område, meddeler den kompetente myndighed ihjemlandet dette.
2. Medlemsstaterne kræver, at det forsikringsselskab, som ønsker
at etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver følgendeoplysninger sammen med den i stk. 1 nævnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl.a. angives arten af den påtænkte virk-
somhed og filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller
hvortil der kan sendes dokumenter, idet den pågældende adresse
er den samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til dengeneralbefuldmægtigede sendes
d) navn på filialens generalbefuldmægtigede, som skal have
tilstrækkelige beføjelser til at forpligte selskabet over fortredjemand samt til at repræsentere det over for filialmedlems-statens myndigheder og domstole. Med hensyn til Lloyd's mådette, i tilfælde af eventuelle tvister i filialmedlemsstaten, der
hidrører fra indgående forpligtelser, ikke medføre større vanske-
ligheder for de sikrede, end hvis tvisterne vedrørte selskaber afsædvanlig type. Med henblik herpå skal den generalbefuld-mægtiges kompetence især omfatte beføjelse til i denne egenskabat give møde i retten som sagsøgt med beføjelse til at forpligte depågældende forsikringsgivere i Lloyd's.
3. Medmindre den komptente myndighed i hjemlandet henset til
de påtænkte etablering har grund til at nære mistillid til den
administrative strukturs egnethed, forsikringsselskabets finansielle
situation eller de ansvarlige lederes og den generalbefuldmægtigedeshæderlighed og kvalifikationer eller erhvervserfaring, videresenderden senest tre måneder efter modtagelsen af alle de i stk. 2 nævnteoplysninger disse til den kompetente myndighed i filialmedlems-staten og underretter det berørte forsikringsselskab herom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsik-
ringsselskabet råder over minimumssolvensmargenen, beregnet i
overensstemmelse med artikel 19 og 20.
Nægter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de i
stk. 2 nævnte oplysninger til den kompetente myndighed i
filialmedlemsstaten, skal dette afslag begrundes over for det berørte
selskab inden tre måneder efter modtagelsen af samtlige omhandledeoplysninger. Et sådant afslag eller manglende svar kan gøres tilgenstand for domstolsprøvelse i hjemlandet.
4. Inden forsikringsselskabets filial påbegynder sin virksomhed,
har den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten en frist på tomåneder fra modtagelsen af de i stk. 3 nævnte oplysninger til i givetfald at meddele hjemlandets kompetente myndighed de vilkår, som
begrundet i almene hensyn til skal gælde for udøvelse af denne
virksomhed i filialmedlemsstaten.
5. Så snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente
myndighed i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender nogenmeddelelse, så snart den i stk. 4 nævnte frist er udløbet, kan filialenetableres, og den kan påbegynde sin virksomhed.
6. I tilfælde af ændring af et forhold, der er givet meddelelse om
efter stk. 2, litra b), c) eller d), skal forsikringsselskabet skriftligtmeddele de kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmed-lemsstaten den pågældende ændring, mindst en måned før ændringen
foretages, således at den kompetente myndighed i hjemlandet og i
filialmedlemsstaten kan handle i henhold til henholdsvis stk. 3 ogstk. 4.«
Artikel 33
Artikel 11 i direktiv 79/267/EØF udgår.1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 28
▼B
Artikel 34
Artikel 11 i direktiv 90/619/EØF affattes således:
»Artikel 11
Ethvert selskab, der for første gang i en eller flere medlemsstater
agter at udøve sin virksomhed i henhold til reglerne om friudveksling af tjenesteydelser, skal forinden give de kompetentemyndigheder i hjemlandet meddelelse herom med angivelse af artenaf de forpligtelser, det har til hensigt at dække.«
Artikel 35
Artikel 14 i direktiv 90/619/EØF affattes således:
»Artikel 14
1. De kompetente myndigheder i hjemlandet meddeler inden for
en frist på en måned efter den i artikel 11 nævnte meddelelse den
eller de medlemsstater, på hvis område selskabet agter at udøve sinvirksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjeneste-ydelser, følgende:
a) et certifikat, hvori det godtgøres, at selskabet råder over
minimumssolvensmargenen beregnet i overensstemmelse med
artikel 19 og 20 i direktiv 79/267/EØF
b) de klasser, inden for hvilke selskabet har ret til at virke
c) arten af de forpligtelser, som selskabet har til hensigt at dække i
den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.
Samtidig underetter de det berørte selskab herom.2. Hvis de kompetente myndigheder i hjemlandet ikke frem-
sender de i stk. 1 nævnte oplysninger inden for den fastsatte frist,
skal de inden for samme frist underrette selskabet om årsagerne
hertil. Afslaget kan gøres til genstand for domstolsprøvelse ihjemlandet.
3. Selskabet kan begynde sin virksomhed på den attesterede dato,
hvor det er blevet underrettet om den i stk. 1, første afsnit,
omhandlede meddelelse.«
Artikel 36
Artikel 17 i direktiv 90/619/EØF affattes således:
»Artikel 17
Enhver ændring, som selskabet agter at foretage i de i artikel 11
omhandlede oplysninger, underkastes fremgangsmåden i artikel 11og 14.«
Artikel 37
Artikel 10, 12, 13, 16, 22 og 24 i direktiv 90/619/EØF udgår.
Artikel 38
De kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten eller i den medlems-
stat, hvor tjenesteydelserne præsteres, kan kræve, at de oplysninger, somde i henhold til dette direktiv har lov til at anmode om vedrørende de
forsikringsselskabers virksomhed, som opererer på deres område, gives
på den pågældende medlemsstats officielle sprog.
Artikel 39
1. Artikel 19 i direktiv 90/619/EØF udgår.2. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne
præsteres, må ikke fastsætte bestemmelser om, at der krævesforudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindeligeog specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer, af det tekniskegrundlag for beregningen af bl.a. tariffer og forsikringsmæssigehensættelser og af formularer og andre trykte dokumenter, som selskabet1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 29
▼B
agter at anvende over for forsikringstagerne. Med henblik på at
kontrollere, at deres nationale bestemmelser om forsikringsaftaleroverholdes, kan de alene kræve, at ethvert selskab, der ønsker at udøve
forsikringsvirksomhed på deres område i henhold til reglerne om fri
etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, påopfordring skal kunne forelægge de betingelser og andre tryktedokumenter, som det agter at anvende, uden at dette dog må gøres tilen forhåndsbetingelse for, at selskabet kan udøve sin virksomhed.
Artikel 40
1. Artikel 20 i direktiv 90/619/EØF udgår.2. Ethvert selskab, der udøver virksomhed i henhold til reglerne om
fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skal
forelægge de kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten og/eller iden medlemsstat, hvor tjenesteydelser præsteres, alle de dokumenter, derforlanges af det med henblik på gennemførelsen af denne artikel, for såvidt selskaber, der har hjemsted i disse medlemsstater, også er forpligtet
dertil.
3. Hvis de kompetente myndigheder i en medlemsstat konstaterer, at
et selskab, der på denne medlemsstats område har en filial eller drivervirksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,overtræder de retsregler i nævnte medlemsstat, der gælder for det,
henstiller de til det pågældende selskab at bringe disse ulovlige forhold
til ophør.
4. Foretager vedkommende selskab sig ikke det nødvendige, giver de
kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat de kompetente
myndigheder i hjemlandet meddelelse herom. Disse træffer snarest
muligt alle nødvendige foranstaltninger med henblik på, at detpågældende selskab bringer de ulovlige forhold til ophør. Dekompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat underrettesom arten af disse foranstaltninger.
5. Hvis selskabet trods de foranstaltninger, der er truffet af
hjemlandet, eller fordi disse foranstaltninger viser sig at væreutilstrækkelige, eller den pågældende medlemsstat ikke træffer nogenforanstaltninger, fortsat overtræder de retsregler, der gælder i denpågældende medlemsstat, kan denne, efter at have givet de kompetente
myndigheder i hjemlandet meddelelse herom, træffe egnede foranstalt-
ninger for at forhindre eller standse yderligere overtrædelser og, såfremtdet er strengt nødvendigt, forbyde selskabet at indgå flere forsikrings-aftaler på dens område. Medlemsstaterne drager omsorg for, at det påderes område er muligt at give forsikringsselskaberne de nødvendige
meddelelser.
6. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til i nødstilfælde at
træffe egnede forholdsregler for at forhindre lovovertrædelser på deresområde. Dette indebærer også mulighed for at forhindre et forsikrings-selskab i at fortsætte med at indgå nye forsikringsaftaler på deres
område.
7. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til at pålægge
sanktioner ved overtrædelser på deres område.
8. Hvis det selskab, der har gjort sig skyldig i overtrædelsen, har et
etableret forretningssted eller besidder ejendom i den pågældendemedlemsstat, kan dennes kompetente myndigheder i overensstemmelsemed den nationale lovgivning iværksætte de for sådanne overtrædelserfastsatte administrative sanktioner over for dette etablerede forretnings-
sted eller denne ejendom.
9. Enhver foranstaltning, der træffes i henhold til stk. 4 til 8, og som
omfatter sanktioner eller begrænsninger i udøvelsen af forsikringsvirk-somhed, skal behørigt begrundes og meddeles det pågældende selskab.
10. Kommissionen forelægger hvert andet år Forsikringskomitéen en
rapport, der viser antallet og arten af tilfælde, hvor der i den enkeltemedlemsstat er givet afslag som omhandlet i artikel 10 i direktiv 79/267/EØF eller i artikel 14 i direktiv 90/619/EØF, begge som ændret vednærværende direktiv, eller truffet foranstaltninger i henhold til stk 5 i1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 30
▼B
nærværende artikel. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen
ved at give den de oplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen afrapporten.
Artikel 41
Dette direktiv er ikke til hinder for, at forsikringsselskaber med hjemsted
i en medlemsstat ved anvendelse af ethvert foreliggende kommunika-tionsmiddel kan reklamere for deres ydelser i filialmedlemsstaten eller iden medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres, så længe de ikketilsidesætter eventuelle regler om sådanne reklamers form og indhold,
der er begrundet i almene hensyn.
Artikel 42
1. Artikel 21 i direktiv 90/619/EØF udgår.
2. Såfremt et forsikringsselskab træder i likvidation, opfyldes
forpligtelserne i forbindelse med forsikringsaftaler, der er indgået
gennem en filial eller i henhold til reglerne om fri udveksling af
tjenesteydelser, på samme måde som forpligtelserne i forbindelse meddette selskabs andre forsikringsaftaler, uanset de sikredes eller begun-stigedes nationalitet.
Artikel 43
1. Artikel 23 i direktiv 90/619/EØF udgår.
2. Forsikringsselskaber skal særskilt for forsikringsvirksomhed, der
udøves i henhold til reglerne om fri etableringsret, og for forsikrings-virksomhed, der udøves i henhold til reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser, meddele den kompetente myndighed i hjemlandet
beløbet for præmier, uden fradrag af genforsikringsandelen, for hver
medlemsstat og for hver af forsikringsklasserne I til IX, som defineret ibilaget til direktiv 79/267/EØF.
Hjemlandets kompetente myndigheder videregiver inden for en rimelig
frist og i samlet form de pågældende oplysninger til de kompetentemyndigheder i de berørte medlemsstater, der anmoder derom.
Artikel 44
1. Artikel 25 i direktiv 90/619/EØF udgår.2. Uden at det foregriber en senere harmonisering, er alle forsik-
ringsaftaler udelukkende pålagt de indirekte skatter og parafiskaleafgifter, hvormed forsikringspræmierne er belastet i den medlemsstat,hvor forpligtelsen består i henhold til artikel 2, litra e), i direktiv 90/619/EØF, samt for Spaniens vedkommende de ekstragebyrer, der ved lov er
fastsat til fordel for det spanske »Consorcio de Compensación de
Seguros« til udførelse af dets opgaver for forbindelse med godtgørelse aftab på grund af usædvanlige begivenheder i denne medlemsstat.
Den lovgivning, der finder anvendelse på aftalen efter artikel 4 i direktiv
90/619/EØF, har ingen indflydelse på den gældende skattemæssigeordning.
Med forbehold af senere harmonisering anvender hver medlemsstat på
de selskaber, som indgår forpligtelse på dens område, de nationalebestemmelser vedrørende de foranstaltninger, der skal sikre opkrævningaf de indirekte skatter og parafiskale afgifter, som skal erlægges ihenhold til første afsnit.
AFSNIT V
OVERGANGSBESTEMMELSER
Artikel 45
Medlemsstaterne kan indrømme de forsikringsselskaber, der har hjem-
sted på deres område, og for hvilke værdien af de grunde og bygninger,som medgår til dækning af de forsikringsmæssige hensættelser, ved1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 31
▼B
meddelelsen af dette direktiv overstiger den i artikel 22, stk. 1, litra a),
fastsatte procentsats, en frist til at efterkomme ovennævnte bestemmelse,der udløber senest den 31. december 1998.
Artikel 46
1. Artikel 26 i direktiv 90/619/EØF udgår.2. Spanien og Portugal er indtil den 31. december 1995 og
Grækenland indtil den 31. december 1998 omfattet af følgende
overgangsordning for aftaler, hvor en af disse medlemsstater er denmedlemsstat, hvor forpligtelsen består:
a) uanset artikel 8, stk. 3, i direktiv 79/267/EØF og artikel 29 og 39 i
nærværende direktiv kan de kompetente myndigheder i de pågæl-dende medlemsstater kræve at få meddelt de almindelige og specielleforsikringsbetingelser, inden disse bringes i anvendelse
b) størrelsen af de forsikringsmæssige hensættelser i tilknytning til de
aftaler, der er omhandlet i denne artikel, fastsættes under tilsyn af denberørte medlemsstat efter regler, som den har fastsat, eller, såfremtsådanne regler ikke findes, efter praksis på dens område i overens-
stemmelse med dette direktiv. Dækningen af disse hensættelser ved
ækvivalente eller kongruente aktiver og lokaliseringen af disseaktiver finder sted under tilsyn af denne medlemsstat efter dennesregler eller praksis, der vedtages i overensstemmelse med dettedirektiv.
AFSNIT VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 47
Følgende tekniske tilpasninger, der skal foretages i direktiv 79/267/EØF
og 90/619/EØF samt i nærværende direktiv, vedtages efter frem-gangsmåden i direktiv 91/675/EØF:
— udvidelse af artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 79/267/EØF til også at
omfatte andre retlige former
— ændringer af listen i bilaget til direktiv 79/267/EØF; tilpasning af
listens terminologi for derved at tage hensyn til udviklingen på
forsikringsmarkederne
— præcisering af de i artikel 18 i direktiv 79/267/EØF opregnede
komponenter, der indgår i solvensmargenen, for derved at tage
hensyn til udviklingen af nye finansielle instrumenter
— ændring af størrelsen af den i artikel 20, stk. 2, i direktiv 79/267/EØF
omhandlede minimumsgarantifond for derved at tage hensyn til denøkonomiske og finansielle udvikling
— ændring af den liste over aktiver, der kan medgå til dækning af
forsikringsmæssige hensættelser, som er fastlagt i artikel 21 inærværende direktiv, og af de regler for risikospredning, som erfastsat i artikel 22 i nærværende direktiv, for derved at tage hensyntil udviklingen af nye finansielle instrumenter
— ændring af lempelserne i kongruensreglerne i bilag I til nærværende
direktiv for derved at tage hensyn til udviklingen af nye instrumenter
til dækning af valutakursrisici eller til fremskridtene hen imod Den
Økonomiske og Monetære Union
— Union — præcisering af definitionerne med henblik på at sikre en
ensartet anvendelse af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF samtnærværende direktiv i hele Fællesskabet
— de nødvendige tekniske tilpasninger af reglerne for fastsættelse af
maksimumsrentesatserne i henhold til artikel 17 i direktiv 79/267/EØFsom ændret ved nærværende direktiv, navnlig for derved at tagehensyn til fremskridtene hen imod Den Økonomiske og MonetæreUnion.1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 32
▼B
Artikel 48
1. Filialer, der inden ikrafttrædelsen af gennemførelsesbestemmel-
serne til dette direktiv har påbegyndt deres virksomhed efter de i
værtslandet gældende bestemmelser, anses for at have fulgt frem-
gangsmåden i artikel 10, stk. 1 til 5, i direktiv 79/267/EØF. Fra nævnteikrafttrædelsesdato er de omfattet af artikel 17, 23, 24 og 26 i direktiv79/267/EØF samt artikel 40 i nærværende direktiv.
2. Artikel 11 og 14 i direktiv 90/619/EØF som ændret ved
nærværende direktiv berører ikke de velerhvervede rettigheder, som
tilkommer et forsikringsselskab, der inden ikrafttrædelsen af gennem-førelsesbestemmelserne til nærværende direktiv har udøvet virksomhed ihenhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
Artikel 49
I direktiv 79/267/EØF indsættes følgende artikel:
»Artikel 31a
1. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på densområde og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del afderes forsikringsbestand til et overtagende selskab, der er etableret i
samme medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne
medlemsstat eller i givet fald i den i artikel 30 omhandledemedlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsentaget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på densområde og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del afderes forsikringsbestand til et forsikringsselskab med hjemsted i enanden medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne
medlemsstat beræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen
taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.
3. Såfremt en medlemsstat på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser tillader, at agenturer og filialer, der er etableret
på dens område og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en
del af deres forsikringsbestand til et agentur eller en filial, som eromhandlet i dette afsnit og etableret på en anden medlemsstatsområde, skal den sikre sig, at de kompetente myndigheder i detovertagende selskabs hjemland eller i givet fald i den i artikel 30
omhandlede medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab,
overdragelsen taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen,samt at en sådan overdragelse er mulig efter loven i det overtagendeselskabs hjemland, og at sidstnævnte er indforstået med over-dragelsen.
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den
overdragende filial er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævntetilfælde tilladelse til overdragelsen efter at have modtaget godken-delse fra den kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvorforpligtelsen består, såfremt denne ikke er den medlemsstat, hvor det
overdragende agentur eller den overdragende filial er beliggende.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater
meddeler de kompetente myndigheder i det overdragende forsik-
ringsselskabs hjemland deres udtalelse eller deres samtykke senest
tre måneder efter anmodningens modtagelse; har de hørte myndig-heder ikke svaret ved udløbet af denne frist, betragtes dette som enpositiv eller et stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i
den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, offentliggøres somforeskrevet i den nationale lovgivning. Overdragelsen kan udenvidere gøres gældende over for de berørte forsikringstagere, desikrede og enhver anden person, som har rettigheder eller forplig-
telser i kraft af de overdragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at
fastsætte, at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsigeaftalen inden for en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.«1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 33
▼B
Artikel 50
Medlemsstaterne påser, at alle afgørelser, der træffes over for et
forsikringsselskab i henhold til de love og administrative bestemmelser,
der vedtages i henhold til nærværende direktiv, kan gøres til genstand
for domstolsprøvelse.
Artikel 51
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 31. december 1993 de love
og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkommedette direktiv, og sætter dem i kraft senest den 1. juli 1994. Deunderretter straks Kommissionen herom.
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestem-
melser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skalved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere
regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.
Artikel 52
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 34
▼B
BILAG I
KONGRUENSREGLER
Det fastlægges efter følgende regler, i hvilken valuta forsikringsselskabet skal
indfri sine forpligtelser:
1. Når garantierne ifølge en forsikringsaftale er udtrykt i en bestemt valuta, skal
forsikringsselskabet indfri sine forpligtelser i denne valuta.
2. Medlemsstaterne kan tillade, at forsikringsselskabers forsikringsmæssige
hensættelser, herunder navnlig livsforsikringshensættelser, ikke dækkes af
kongruente aktiver, hvis det følger af anvendelsen af ovenstående bestem-
melser, at selskabet for at opfylde princippet om kongruens skulle være i
besiddelse af aktiver i en bestemt valuta for et beløb, der ikke overstiger 7 %
af aktiverne i andre valutaer.
3. Medlemsstaterne kan fritage selskaber for at anvende kongruensprincippet, når
forpligtelserne skal indfris i et tredjelands valuta, hvis investeringer i denne
valuta er undergivet regulering, hvis valutaen er underkastet overførselsre-
striktioner, eller hvis den af lignende grunde er uhensigtsmæssig til dækning af
forsikringsmæssige hensættelser.
4. Forsikringsselskaber kan undlade at tilvejebringe dækning ved kongruente
aktiver for et beløb, der ikke må overstige 20 % af deres forpligtelser i en
bestemt valuta.
Samtlige aktiver — uanset valuta — skal dog mindst modsvare samtlige
forpligtelser, uanset i hvilken valuta disse er angivet.
5. Medlemsstaterne kan fastsætte, at når forpligtelser i henhold til ovenstående
bestemmelser skal være dækket af aktiver i en medlemsstats valuta, anses
dette krav ligeledes for opfyldt, når aktiverne er udtrykt i ecu.1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 35
▼B
BILAG II
OPLYSNINGER TIL FORSIKRINGSTAGEREN
Inden der indgås en forsikringsaftale (A) eller under aftalens løbetid (B), skal der
forelægges forsikringstageren følgende skriftlige oplysninger, som skal være klart
og præcist formuleret og affattet på et officielt sprog i den medlemsstat, hvor
forpligtelsen består:
Oplysningerne kan dog affattes på et andet sprog, hvis forsikringstageren
anmoder derom, og det er tilladt i henhold til medlemsstatens lovgivning, eller
forsikringstageren frit kan vælge, hvilken lov der skal anvendes.
A.Inden forsikringsaftalen indgås
Oplysninger om forsikringsselskabet Oplysninger om forsikringsforpligtelsen
a.1 Selskabets navn og juridiske form
a.2 Angivelse af, i hvilken medlemsstat selska-
bets hjemsted er beliggende, og i givet fald
i hvilken medlemsstat det agentur eller den
filial, med hvilket eller hvilken aftalen
indgås, er beliggende
a.3 Hovedsædets adresse samt i givet fald
adressen på det agentur eller den filial,
som aftalen indgås meda.4 Definition af de enkelte garantier og
optioner
a.5 Forsikringsaftalens løbetida.6 Betingelser for opsigelse af forsikringsaf-
talen
a.7 Betingelser for indbetaling af præmier,
herunder over hvilken årrække
a.8 Nærmere vilkår for beregning og tildeling
af bonus
a.9 Angivelse af tilbagekøbsværdi og fripoli-
ceværdi og arten af de hertil knyttede
garantier
a.10 Oplysninger om præmier for de enkelte
garantier, herunder for hovedforsikringen
og supplerende garantier, når sådanne
oplysninger viser sig hensigtsmæssige
a.11 Angivelse af anvendte referenceværdier i
forsikringsaftaler tilknyttet investerings-
fonde
a.12 Angivelse af arten af de aktiver, forsik-
ringsaftaler tilknyttet investeringsfonde er
baseret på
a.13 Betingelser for udøvelse af opsigelses-
retten
a.14 Generelle angivelser vedrørende den skat-
teordning, der gælder for den pågældende
art police
a.15 Bestemmelser vedrørende behandling af
klager vedrørende aftalen fra forsikrings-
tagerne, de sikrede eller de af aftalen
begunstigede, herunder om der findes en
klageinstans, uden at dette berører forsik-
ringstagerens adgang til at anlægge retssag
a.16 Den lovgivning, der skal gælde for aftalen,
hvis parterne ikke kan vælge frit, eller, når
parterne frit kan vælge lovgivning, den
lovgivning forsikringsselskabet foreslår
B.Under forsikringsaftalens løbetid
Ud over de almindelige og særlige betingelser, der skal meddeles
forsikringstageren, skal han også modtage følgende oplysninger under
forsikringsaftalens løbetid:
Oplysninger om forsikringsselskabet Oplysninger om forsikringsforpligtelsen
b.1 Enhver ændring af selskabets navn eller
betegnelse, juridiske form eller af hoved-
sædets adresse og i givet fald af adressen på
det agentur eller den filial, som aftalen er
indgået medb.2 Alle oplysninger vedrørende punkt a.4 til
a.12 i A i tilfælde af tillæg til aftalen eller i
tilfælde af ændring af den lovgivning, der
finder anvendelse på den
b.3 Hvert år oplysninger om bonussituationen1992L0096 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 36