1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV
af 27. juni 1977
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for
sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje samt om foranstaltninger, der
skal lette den faktiske udøvelse af etableringsretten og den fri udveksling af tjenesteydelser
(77/452/EØF)
(EFT L 176 af 15.7.1977, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►A1Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
▼B
RÅDETS DIREKTIV
af 27. juni 1977
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser for sygeplejersker med ansvar for den almenesundheds- og sygepleje samt om foranstaltninger, der skal lette denfaktiske udøvelse af etableringsretten og den fri udveksling af
tjenesteydelser
(77/452/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske
økonomiske fællesskab, særlig artikel 49, 57, 66 og 235,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(1),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg(2),
og
ud fra følgende betragtninger
I henhold til traktaten er enhver i nationaliteten begrundet forskels-
behandling på området etablering og tjenesteydelser forbudt fra
overgangsperiodens udløb; det således gennemførte princip om national
behandling finder navnlig anvendelse ved udstedelse af en eventueltfornøden autorisation for adgang til virksomhed som sygeplejerske medansvar for den almene sundheds- og sygepleje samt ved indregistrering ieller medlemsskab af faglige organisationer eller organer;
det forekommer dog formålstjenligt at fastsætte visse bestemmelser, som
skal lette den faktiske gennemførelse af etableringsretten og den friudveksling af tjenesteydelser for sygeplejersker med ansvar for den
almene sundheds- og sygepleje;
i henhold til traktaten må medlemsstaterne ikke yde nogen form for
støtte, som vil kunne fordreje betingelserne for etablering;
artikel 57, stk. 1, i traktaten foreskriver, at der skal vedtages direktiver
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser;
det forekommer hensigtsmæssigt, at der samtidig med den gensidige
anerkendelse af eksamensbeviserne fastlægges en samordning af
uddannelsesbetingelserne for sygeplejersker med ansvar for den almene
sundheds- og sygepleje; denne samordning er indeholdt i direktiv77/453/EØF(
3);
i flere medlemsstater er adgang til og udøvelse af virksomhed som
sygeplejerske med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje vedlovgjort betinget af, at den pågældende er i besiddelse af et bev is forbestået sygeplejeeksamen; i visse andre medlemsstater, hvor dennebetingelse ikke stilles, er retten til at betegne sig som sygeplejerske med
ansvar for den almene sundheds- og sygepleje dog fastsat ved lov;
da et direktivom gensidig anerkendelse af eksamensbev iser ikke
nødvendigvis medfører en indholdsmæssig ligestilling af de uddan-
nelser, som disse eksamensbeviser vedrører, bør der, hvad angår
benyttelsen af titel på grundlag af uddannelse, kun gives tilladelse tilbenyttelse af denne på sproget i den medlemsstat, der er hjemland ellerseneste opholdsland;
for at lette de nationale myndigheders gennemførelse af dette direktiv
kan medlemsstaterne foreskrive, at de begunstigede, der opfylder de heristillede uddannelsesbetingelser, samtidig med deres uddannelsesbevisskal forelægge et certifikat, som er udstedt af de kompetente1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 2
(1) EFT nr. C 65 af 5. 6. 1970, s. 12.
(2) EFT nr. C 108 af 26. 8. 1970, s. 23.
(3) Se side 8 i denne Tidende.
▼B
myndigheder i hjemlandet eller det seneste opholdsland, og som
attesterer, at disse beviser virkelig er de i dette direktiv omhandlede;
med hensyn til vandel og hæderlighed bør der sondres mellem de krav,
der kan stilles på den ene side for en første adgang til erhvervet, og påden anden side for dets udøvelse;
ved udveksling af tjenesteydelser er det ganske klart, at det krav om
optagelse i eller medlemsskab af faglige organisationer eller organer, derer knyttet til udøvelse af en virksomhed af regelmæssig og varig
karakter i værtslandet, er til ulempe for tjenesteyderen på grund af hans
virksomheds midlertidige karakter; kravet bør derfor frafaldes; dog må iså fald tilsynet med den faglige disciplin, som henhører under dissefaglige organisationers eller organers kompetence, sikres; i dette øjemedbør der med forbehold af anvendelsen af artikel 62 i traktaten åbnes
mulighed for at pålægge den begunstigede en indberetningspligt over for
den kompetente myndighed i den medlemsstat, der er værtsland,vedrørende tjenesteydelsen;
hvad angår lønnet udøvelse af virksomhed som sygeplejerske med
ansvar for den almene sundhedsog sygepleje omfatter Rådets forordning(EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens friebevægelighed inden for Fællesskabet(
1) ikke særlige bestemmelser for
de erhverv, der er undergivet forskrifter vedrørende vandel og hæder-
lighed, faglig disciplin og benyttelse af titler; alt efter hvilken
medlemsstat det drejer sig om, kan de pågældende forskrifter anvendeseller bringes i anvendelse såvel på lønmodtagere som på selvstændigeerhvervsdrivende; udøvelse af virksomhed som sygeplejerske medansvar for den almene sundheds- og sygepleje er i flere medlemsstaterbetinget af besiddelse af et eksamensbevis, certifikat eller andet
kvalifikationsbevis for sygeplejersker; denne virksomhed udøves såvel
af selvstændige som af lønmodtagere, eller endog af de samme personerskiftevis som lønmodtager og som selvstændig i løbet af deres fagligekarriere; for i fuldt omfang at fremme den frie bevægelighed for disseerhvervsudøvere inden for Fællesskabet forekommer det således
nødvendigt at udvide anvendelsen af dette direktiv til også at gælde
for sygeplejersker, der er lønmodtagere —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
1. Dette direktiv finder anvendelse på virksomhed som sygeplejerske
med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje.
2. Ved »virksomhed som sygeplejerske med ansvar for den almene
sundheds- og sygepleje« forstås i dette direktiv virksomhed, der udøves
under følgende erhvervstitler:
iTyskland:
Krankenschwester, Krankenpfleger;iBelgien:
hospitalier(ère)/verpleegassistent(e), infirmier(ère), hospitalier(ère)/
ziekenhuisverpleger (-verpleegster);
iDanmark:sygeplejerske;iFrankrig:infirmier(ère);iIrland:Registered General Nurse;1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 3
(1) EFT nr. L 257 af 19. 10. 1968, s. 2.
▼B
iItalien:
infermiere professionale;
iLuxembourg:
infirmier;iNederlandene:
verpleegkundige;
iDetforenedeKongerige:—England,WalesogNordirland:
State Registered Nurse;
—Skotland:
Registered General Nurse;
iGrækenland:
διπλωµατούχος αδελφή νοσοκόµος.
KAPITEL II
EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFI-
KATIONSBEVISER FOR SYGEPLEJERSKER MED ANSVAR
FOR DEN ALMENE SUNDHEDS- OG SYGEPLEJE
Artikel 2
Hver medlemsstat anerkender de eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser, der udstedes til medlemsstaternes statsborgere af
de øvrige medlemsstater i overensstemmelse med artikel 1 i direktiv 77/
453/EØF, og som er anført i artikel 3, ved for så vidt angår adgang til ogudøvelse af selvstændig virksomhed som sygeplejerske med ansvar forden almene sundheds- og sygepleje at give dem samme gyldighed på sitområde som de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-beviser, den selv udsteder.
Artikel 3
De i artikel 2 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser er følgende:
a)iTyskland:
— certifikater udstedt af de kompetente myndigheder efter bestået
»staatliche Prüfung in der Krankenpflege«,
— attestationer fra de kompetente myndigheder i Forbundsrepu-
blikken Tyskland som bekræfter, at kvalifikationsbeviser, udstedt
efter den 8. maj 1945 af de kompetente myndigheder i Den tyske
demokratiske Republik, er ligestillet med de i første led nævntekvalifikationsbeviser;
b)iBelgien:
— »brevet d'hospitalier(ère)/verpleegassistent(e)« udstedt af staten
eller af skoler, oprettet eller anerkendt af staten,
— »brevets d'infirmier(ère) hospitalier(ère)/ziekenhuis-verpleger (-
verpleegster)« udstedt af staten eller af skoler, oprettet eller
anerkendt af staten,
— »diplômes d'infirmier(ère) gradué(ère) hospitalier(ère)/ gegra-
dueerde ziekenhuis- verpleger (-verpleegster)« udstedt af staten
eller af højere paramedicinske skoler, oprettet eller anerkendt afstaten;
c)iDanmark:
eksamensbevis som sygeplejerske udstedt af en af Sundhedsstyrelsen
godkendt sygeplejeskole;
d)iFrankrig:
»diplôme d'État d'infirmier(ère)« udstedt af »Ministère de la Santé«
(Sundhedsministeriet);1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 4
▼A1
▼B
▼B
e)iIrland:
certifikat som »Registered General Nurse« udstedt af »An Bord
Altranais« (»Nursing Board«);
f)iItalien:
»diploma di abilitazione professionale per infermiere professionale«
udstedt af statsanerkendte skoler;
g)iLuxembourg:
— »diplômes d'État d'infirmier«,
— »diplômes d'État d'infirmier hospitalier gradué«,
udstedt af »le ministre de la santé publique« (ministeren for det
offentlige sundhedsvæsen) på grundlag af eksamenskomiteensafgørelse;
h)iNederlandene:
— eksamensbeviser som »verpleger A«, »verpleegster A« eller
»verpleegkundige A«,
— eksamensbevis som »verpleegkundige MBOV (Middelbare Bero-
epsopleiding Verpleegkundige)«,
— eksamensbevis som »verpleegkundige HBOV (Hogere Beroepso-
pleiding Verpleegkundige)«,
udstedt af en af de eksamenskommissioner, der er udnævnt af de
offentlige myndigheder;
i)iDetforenedeKongerige:
certifikat for optagelse i registrets almindelige del, i England og
Wales udstedt af »The General Nursing Counsil for England andWales«, i Skotland af »The General Nursing Counsil for Scotland«
og i Nordirland af »The Northern Ireland Counsil for Nurses and
Midwives«;
j)iGrækenland:
— Eksamensbevis fra Ανωτέρας Σχολής Αδελφών Νοσοκόµων
(højere læreanstalt for sygeplejersker), behørigt bekræftet af
Socialministeriet, eller eksamensbevis fra των παραϊατρικών
σχολών των Κέντρων Ανωτέρας Τεχνικής και
Επαγγελµατικής Εκπαιδεύσεως ( paramedicinsk læreanstalt
under et center for højere teknisk og erhvervsmæssig uddannelse),udstedt af Undervisnings- og Kirkeministeriet, og
—πιστοποιητικό πρακτικής ασκήσεως του επαγγέλµατος της
αδελφής νοσοκόµου ( bevis for afsluttet praktikantuddannelse
som sygeplejerske), udstedt af Socialministeriet.
KAPITEL III
ERHVERVEDE RETTIGHEDER
Artikel 4
Hver medlemsstat anerkender som tilstrækkeligt bevis for de af
medlemsstaternes statsborgere, hvis eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser ikke opfylder alle de mindstekrav tiluddannelse, der er fastsat i artikel 1 i direktiv77/453/EØF, deeksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for syge-
plejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, der er
udstedt af disse medlemsstater før iværksættelsen af nævnte direktiv,vedlagt en attestation, der bekræfter, at disse statsborgere faktisk ogretmæssigt har udøvet virksomhed som sygeplejerske med ansvar forden almene sundheds- og sygepleje i mindst tre år i løbet af de fem år,der går forud for attestationens udstedelse.
Denne virksomhed skal have omfattet ansvar for programmeringen,
tilrettelæggelsen og gennemførelsen af patientens sygepleje.1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 5
▼A1
▼B
▼B
KAPITEL IV
BENYTTELSE AF TITEL PÅ GRUNDLAG AF UDDANNELSE
Artikel 5
1. Med forbehold af artikel 13 drager de medlemsstater, der er
værtslande, omsorg for, at medlemsstaternes statsborgere, som opfylder
de i artikel 2 og 4 fastsatte betingelser, får ret til at benytte deres
retmæssige uddannelsestitel, for så vidt denne ikke er den samme somerhvervstitlen, og eventuelt en forkortelse for den, fra den medlemsstat,der er deres hjemland eller seneste opholdsland, og på denne stats sprog.De medlemsstater, der er værtslande, kan foreskrive, at denne titel skalefterfølges af navn og sted for den institution eller det bedømmelses-
udvalg, der har tildelt den.
2. Såfremt uddannelsestitlen fra en medlemsstat, der er hjemland eller
seneste opholdsland, i værtsmedlemsstaten kan forveksles med en titel,der i denne stat kræver en supplerende uddannelse, som den
begunstigede ikke har erhvervet, kan denne værtsmedlemsstat fore-
skrive, at den pågældende skal benytte sin uddannelsestitel fra denmedlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, i en passendeudformning, som den pågældende værtsmedlemsstat angiver.
KAPITEL V
BESTEMMELSER, SOM SKAL LETTE DEN FAKTISKEGENNEMFØRELSE AF ETABLERINGSRETTEN OG DEN FRIUDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER FOR SYGEPLEJER-
SKER MED ANSVAR FOR DEN ALMENE SUNDHEDS- OG
SYGEPLEJE
A.Særlige bestemmelser om etableringsret
Artikel 6
1. Den medlemsstat, der er værtsland, og som af sine egne
statsborgere for den første adgang til en af de i artikel 1 nævnte formerfor virksomhed kræver bevis for vandel og hæderlighed, skal forstatsborgere fra andre medlemsstater som tilstrækkeligt bevis godkendeen attestation udstedt af en kompetent myndighed i den medlemsstat, derer hjemland eller seneste opholdsland, og som bekræfter, at de
betingelser vedrørende vandel og hæderlighed, der i denne medlemsstat
stilles for adgangen til den pågældende form for virksomhed, er opfyldt.
2. Såfremt den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds-
land, ikke kræver bevis for vandel og hæderlighed for den første adgang
til den pågældende form for virksomhed, kan værtsmedlemsstaten, af
statsborgere fra den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland, kræve en udskrift af strafferegisteret eller, hvis sådanneikke udfærdiges, et tilsvarende dokument udstedt af en kompetentmyndighed i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds-land.
3. Såfremt den medlemsstat, der er værtsland, har kendskab til
alvorlige og konkrete forhold, der har foreligget uden for dens område,og som i dette værtsland vil kunne få følger for adgangen til denpågældende form for virksomhed, kan den give underretning herom til
den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland.
Den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, undersøger
rigtigheden af forholdene, for så vidt de i denne medlemsstat vil kunnefå følger for adgangen til den pågældende form for virksomhed.
Myndighederne i denne stat bestemmer selvarten og omfanget af de
undersøgelser, der skal foretages, og meddeler værtsmedlemsstaten deslutninger, de drager heraf med hensyn til de attestationer ellerdokumenter, som de har udsendt.
Medlemsstaterne sikrer, at de afgivne oplysninger behandles fortroligt.1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 6
▼B
Artikel 7
1. Såfremt der i en medlemsstat, som er værtsland, gælder
administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om opfyldelse afkrav vedrørende vandel og hæderlighed, herunder bestemmelser om
disciplinære sanktioner i tilfælde af alvorlig tjenesteforseelse eller
domfældelse for lovovertrædelser i forbindelse med udøvelsen af en afde i artikel 1 nævnte former for virksomhed, fremsender den medlems-stat, der er hjemland eller seneste opholdsland, til den medlemsstat, derer værtsland, de nødvendige oplysninger om faglige og administrativeforanstaltninger eller sanktioner, der er truffet over for den pågældende,
såvel som om de strafferetlige sanktioner, der vedrører udøvelsen af
erhvervet i den medlemsstat, der. er hjemland eller seneste opholdsland.
2. Såfremt den medlemsstat, der er værtsland, har kendskab til
alvorlige og konkrete forhold, der har foreligget uden for dens område,og som i dette værtsland vil kunne få følger for udøvelsen af denpågældende form for virksomhed, kan den give underretning herom tilden medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland.
Den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, undersøger
rigtigheden af forholdene, for så vidt de i denne medlemsstat vil kunne
få følger for udøvelsen af den pågældende form for virksomhed.
Myndighederne i denne stat bestemmer selvarten og omfanget af deundersøgelser, der skal foretages, og meddeler værtsmedlemsstaten deslutninger, de drager heraf med hensyn til de oplysninger, som de harfremsendt i henhold til stk. 1.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.
Artikel 8
Såfremt den medlemsstat, der er værtsland, af sine egne statsborgere for
adgang til eller udøvelse af de i artikel 1 nævnte former for virksomhedkræver dokumentation for fysisk og psykisk sundhed, skal denne stat
som tilstrækkeligt bevis i så henseende godkende fremlæggelsen af det
dokument, der kræves i den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland.
Såfremt den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland,
ikke kræver dokumentation af denne art for adgang til eller udøvelse afden pågældende form for virksomhed, skal værtsmedlemsstaten, forstatsborgere fra den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland, godkende en af en kompetent myndighed i denne stat
udstedt attestation, der svarer til attestationerne i værtsmedlemsstaten.
Artikel 9
De i artikel 6, 7 og 8 omhandlede dokumenter må ved fremlæggelsen
ikke være ældre end 3 måneder.
Artikel 10
1. Proceduren for godkendelse af den begunstigedes adgang til en af
de i artikel 1 nævnte former for virksomhed i overensstemmelse medartikel 6, 7 og 8 skal afsluttes så hurtigt som muligt og senest 3 måneder
efter fremlæggelsen af samtlige akter vedrørende den pågældende med
forbehold af de forsinkelser, der måtte opstå som følge af en eventuelklage efter gennemførelsen af denne procedure.
2. 1 de i artikel 6, stk. 3, og artikel 7, stk. 2, omhandlede tilfælde
bevirker en anmodning om fornyet undersøgelse, at den i stk. 1omhandlede frist suspenderes.
Den medlemsstat, der bliver hørt, skal afgive sit svar inden for en frist af
3 måneder.
Den medlemsstat, der er værtsland, fremmer den i stk. 1 nævnte
procedure straks efter modtagelsen af dette svar eller fra udløbet afdenne frist.1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 7
▼B
B.Særlige bestemmelser om udveksling af tjenesteydelser
Artikel 11
1. Såfremt en medlemsstat af sine egne statsborgere for adgang til
eller udøvelse af en af de i artikel 1 nævnte former for virksomhedkræver enten en autorisation eller indregistrering i eller medlemsskab af
en faglig organisation eller et fagligt organ, skal denne medlemsstat
fritage medlemsstaternes statsborgere fra opfyldelsen af dette kravfor såvidt angår tjenesteydelser.
Den begunstigede udfører tjenesteydelsen med samme rettigheder og
pligter som statsborgerne i den medlemsstat, der er værtsland; han ernavnlig undergivet de disciplinære bestemmelser af faglig elleradministrativkarakter, der finder anv endelse i denne medlemsstat.
Såfremt den medlemsstat, der er værtsland, træffer en foranstaltning i
medfør af andet afsnit eller har kendskab til forhold, der er i strid meddisse bestemmelser, giver den omgående underretning herom til denmedlemsstat, i hvilken den begunstigede er etableret.
2. Den medlemsstat, der er værtsland, kan foreskrive, at den
begunstigede på forhånd skal afgive en erklæring om sin tjenesteydelsetil de kompetente myndigheder, såfremt udførelsen af denne ydelsemedfører et midlertidigt ophold på dens område.
I hastende tilfælde kan denne erklæring afgives så hurtigt som muligt,
efter at tjenesteydelsen er udført.
3. I medfør af stk.1 og 2 kan en medlemsstat, der er værtsland, af den
begunstigede kræve et eller flere dokumenter indeholdende følgendeoplysninger:
— den i stk. 2 omhandlede erklæring,
— en attestation, der bekræfter, at den begunstigede retmæssigt udøver
de omhandlede former for virksomhed i den medlemsstat, hvor
vedkommende er etableret,
— en attestation for, at den begunstigede er i besiddelse af det eller de
eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, der erpåkrævet for udførelse af den pågældende tjenesteydelse, og som er
nævnt i dette direktiv.
4. Det eller de i stk. 3 nævnte dokumenter må ved fremlæggelsen
ikke være ældre end 12 måneder.
5. Såfremt en medlemsstat helt eller delvis, midlertidigt -eller
definitivt, fratager en af sine egne statsborgere eller en statsborger fraen anden medlemsstat, der er etableret på dens område, retten til atudøve en af de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed, drager den
i givet fald omsorg for, at den i stk. 3, andet led, omhandlede attestation
inddrages midlertidigt eller definitivt.
Artikel 12
Såfremt det i en medlemsstat, der er værtsland, er nødvendigt at være
indregistreret i et offentligretligt socialsikringsorgan for med etforsikringsorgan at foretage afregning i forbindelse med virksomhedudøvet til fordel for socialforsikrede, skal denne medlemsstat i tilfældeaf, at udførelse af tjenesteydelser medfører rejser for den begunstigede,
fritage medlemsstaters statsborgere, der er etableret i en anden
medlemsstat, for at opfylde dette krav.
Den begunstigede skal dog forud, eller i hastende tilfælde efterfølgende,
underrette dette organ om sin tjenesteydelse.
C.Fællesbestemmelser om etableringsretten og om fri udveksling af
tjenesteydelser
Artikel 13
Såfremt der i en medlemsstat, som er værtsland, findes bestemmelser om
benyttelsen af den erhvervstitel, der hører til en af de i artikel 1omhandlede former for virksomhed, benytter statsborgere fra de øvrige1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 8
▼B
medlemsstater, som opfylder de i artikel 2 og 4 fastsatte betingelser, den
erhvervstitel i værtsmedlemsstaten, som i denne stat svarer til deresuddannelsesniveau, og gør brug af forkortelsen for denne titel.
Artikel 14
Såfremt en medlemsstat, der er værtsland, af sine egne statsborgere
kræver aflæggelse af ed eller et højtideligt løfte for adgang til eller
udøvelse af en af de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed, og
såfremt udformningen af denne ed eller dette løfte ikke er brugbar forstatsborgere fra de øvrige medlemsstater, drager værtsmedlemsstatenomsorg for, at en passende og dækkende udforening kan forelægges forde pågældende.
Artikel 15
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med
henblik på at gøre det muligt for de begunstigede at få oplysning om
sundheds- og sociallovgivningen samt i givet fald om de erhvervsetiske
regler i den medlemsstat, der er værtsland.
I dette øjemed kan de oprette informationskontorer, hvor de begunsti-
gede kan få de nødvendige oplysninger. I tilfælde af etablering kan
værtsmedlemsstaterne forlange, at de pågældende optager forbindelse
med disse kontorer.
2. Medlemsstaterne kan oprette de i stk. 1 omhandlede kontorer i
tilknytning tilde kompetente myndigheder og organer, som de udpeger
inden for den i artikel 19, stk. 1, fastsatte frist.
3. Medlemsstaterne drager omsorg for, at de begunstigede i deres
egen og i deres patienters interesse i givet fald opnår de sprogkund-skaber, der er nødvendige for udøvelsen af deres erhvervsmæssige
virksomhed i den medlemsstat, der er værtsland.
KAPITEL VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 16
Den medlemsstat, der er værtsland, kan i tilfælde af begrundet tvivl af en
anden medlemsstats kompetente myndigheder kræve en bekræftelse påægtheden af de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-beviser, som er udstedt i denne medlemsstat og omhandlet i kapitel II ogIII, samt en bekræftelse på, at den begunstigede opfylder alle de i
direktiv77/453/ EØF fastsatte uddannelsesbetingelser.
Artikel 17
Medlemsstaterne udpeger inden for den i artikel 19, stk. 1, fastsatte frist
de myndigheder og organer, der er bemyndiget til at udstede eller
modtage de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser
samt de dokumenter og oplysninger, som er omhandlet i dette direktiv,og underretter' straks de andre medlemsstater og Kommissionen herom.
Artikel 18
Dette direktivfinder ligeledes anv endelse på statsborgere i medlems-
staterne, som i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 1612/68som lønmodtagere udøver eller agter at udøve en af de i artikel 1 nævnteformer for virksomhed.
Artikel 19
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at
efterkomme dette direktivinden to år efter dets meddelelse og
underretter straks Kommissionen herom.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 9
▼B
Artikel 20
Såfremt der ved gennemførelsen af dette direktiv skulle opstå større
vanskeligheder for en medlemsstat inden for særlige områder, under-
søger Kommissionen disse vanskeligheder i samarbejde med denne stat
og indhenter udtalelse fra det udvalg af højere embedsmænd inden forsundhedsvæsenet, der er nedsat ved afgørelse 75/365/EØF(
1), ændret
ved afgørelse 77/455/EØF(2).
Kommissionen fremsætter i givet fald hensigtsmæssige forslag for
Rådet.
Artikel 21
Dette direktiver rettet til medlemsstaterne.1977L0452 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 10
(1) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 19.
(2) Se side 13 i denne Tidende,