2000R2826 — DA — 01.01.2005 — 001.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

Ændret ved:









▼B

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2826/2000

af 19. december 2000

om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked







RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37, under henvisning til forslag fra Kommissionen ( 1 ), under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet ( 2 ), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ( 3 ), under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, og ud fra følgende betragtninger: (1) I henhold til de gældende sektordelte bestemmelser kan Fællesskabet foretage salgsfremstød på det indre marked for et vist antal landbrugsprodukter. (2) I betragtning af udsigterne for markedsudviklingen og den indvundne erfaring og for at sikre en fuldstændig informering af forbrugerne er det hensigtsmæssigt at føre en overordnet og sammenhængende politik for oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter og deres produktionsformer og subsidiært fødevarer i lighed med, hvad der er fastsat for tredjelande, uden at der dog tilskyndes til forbrug af et produkt alene på grund af dets særlige oprindelse. (3) En sådan politik supplerer og forstærker med fordel medlemsstaternes tiltag ved at styrke disse produkters image hos forbrugerne i Fællesskabet, især med hensyn til fødevarernes og produktionsformernes kvalitet, næringsværdi og sikkerhed. (4) Der bør fastsættes kriterier for udvælgelse af de pågældende produkter og sektorer samt temaer, som EF-kampagnen skal vedrøre. (5) For at sikre, at programmerne er sammenhængende og effektive, bør der for hvert berørt produkt eller hver berørt sektor fastsættes almindelige retningslinjer for de væsentlige elementer i de pågældende programmer. (6) I betragtning af den tekniske karakter af de opgaver, der skal udføres, bør Kommissionen have mulighed for at gøre brug af et udvalg af eksperter i kommunikation eller tekniske assistenter. (7) Kriterierne for finansiering af tiltagene bør fastsættes. Fællesskabet bør som hovedregel kun dække en del af omkostningerne til tiltagene, så de organisationer, der foreslår dem, samt de berørte medlemsstater pålægges et ansvar. I undtagelsestilfælde kan det dog være hensigtsmæssigt ikke at kræve medfinansiering af den berørte medlemsstat. Med hensyn til informering om EF-ordningerne for oprindelsesbetegnelse, økologisk produktion med tilhørende logo og mærkning, samt de grafiske symboler, der er fastsat i landbrugsbestemmelserne, bl.a. for regionerne i den yderste periferi, kan en finansiering, der deles mellem Fællesskabet og medlemsstaterne være berettiget på grund af nødvendigheden af en passende informering om disse forholdsvis nye foranstaltninger. (8) Det bør fastsættes, at gennemførelsen af tiltagene ved passende procedurer overdrages til organer, der råder over den nødvendige struktur og kompetence, for at sikre det bedste cost-benefitforhold for de valgte tiltag. (9) For at kontrollere programmernes gennemførelse samt tiltagenes virkning bør det fastsættes, at medlemsstaterne skal sikre en effektiv overvågning, og at resultaterne skal evalueres af et uafhængigt organ. (10) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen ( 4 ). (11) Udgifterne til finansiering af tiltagene og den tekniske bistand i EU bør betragtes som foranstaltninger som omhandlet i artikel 1, stk. 2, litra e), i Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik ( 5 ). (12) De bestemmelser om salgsfremstød, som figurerer i de sektordelte regler er forskellige med hensyn til deres gennemførelsesbestemmelser, og er blevet ændret flere gange. De har derfor været vanskelige at anvende. De bør harmoniseres og forenkles, ved at de samles i en enkelt tekst. De gældende sektordelte bestemmelser og forordninger om salgsfremstød bør således ophæves. (13) Der bør fastsættes passende foranstaltninger for at sikre overgangen fra disse sektordelte bestemmelser og forordninger til den nye ordning i nærværende forordning — ud fra følgende betragtninger: UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:







Artikel 1

1. Fællesskabet kan helt eller delvis finansiere oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter og deres produktionsformer samt for fødevarer på sit område.

2. De i stykke 1 omhandlede tiltag må ikke tage sigte på varemærker eller tilskynde til forbrug af et produkt på grund af dets særlige oprindelse. Denne bestemmelse udelukker ikke muligheden for at anføre oprindelsen af det produkt, der er genstand for de i artikel 2 omhandlede tiltag, når det drejer sig om en betegnelse i overensstemmelse med EF-reglerne.

Artikel 2

De i artikel 1 omhandlede tiltag er:

a) PR-virksomhed, salgsfremstød og reklame især for at fremhæve EF-produkternes væsentlige egenskaber og fortrin med hensyn til bl.a. kvalitet, hygiejne, fødevaresikkerhed, særlige produktionsmetoder, næringsværdi, mærkning, dyrevelfærd og miljøhensyn

b) deltagelse i arrangementer, messer og udstillinger i Fællesskabet, bl.a. med anvendelse af stande, der skal forbedre EF-produkternes image

▼M1

c) oplysningskampagner, især for EF-ordningerne for beskyttede oprindelsesbetegnelser (BOB), beskyttede geografiske betegnelser (BGB), garantier for traditionelle specialiteter (GTS) og økologisk produktion samt andre EF-ordninger for kvalitetsnormer for og mærkning af landbrugsprodukter og fødevarer og for de grafiske symboler, der er fastsat i de relevante EF-forskrifter, herunder det grafiske symbol for regionerne i den yderste periferi

▼B

d) oplysningskampagner om EF-ordningen for kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder (kvbd), vin med geografisk betegnelse og spiritus med geografisk eller beskyttet traditionel betegnelse

e) evalueringer af resultaterne af salgsfremstødene og oplysningskampagnerne.

Artikel 3

De sektorer eller produkter, der kan omfattes af de i artikel 1 omhandlede tiltag, fastlægges under hensyntagen til følgende kriterier:

a) rimeligheden af at fremhæve de pågældende produkters kvalitet, typicitet, særlige produktionsmetoder, næringsværdi, hygiejne, levnedsmiddelsikkerhed eller miljøvenlighed ved temakampagner eller kampagner rettet mod særlige målgrupper

b) anvendelse af et mærkningssystem til informering af forbrugerne og et sporings- og kontrolsystem for produkterne

c) nødvendigheden af at afhjælpe specifikke eller konjunkturbetingede problemer i en bestemt sektor

d) nytten af at informere om betydningen af EF-ordningerne for BOB/BGB, GTS og økologiske produkter

e) nytten af at informere om EF-ordningen for kvbd, vin med geografisk betegnelse og spiritus med geografisk eller traditionel beskyttet betegnelse.

Artikel 4

1. Hvert andet år udarbejder Kommissionen efter proceduren i artikel 13 listen over de temaer og produkter, der er omhandlet i artikel 3. Hvis der er behov for det, kan denne liste dog ændres i mellemtiden efter den samme procedure.

▼M1 —————

▼B

Artikel 5

1. For hver valgt sektor eller hvert valgt produkt fastlægger Kommissionen efter proceduren i artikel 13, stk. 2, en strategi indeholdende de retningslinjer, som forslagene til programmerne for salgsfremstød og oplysningskampagner skal opfylde.

▼M1 —————

▼B

3. Disse retningslinjer skal indeholde generelle angivelser af

a) de mål og målgrupper, der skal nås

b) et eller flere temaer, som de valgte foranstaltninger skal fokusere på

c) de typer tiltag, der skal foretages

d) programmernes varighed

e) den vejledende fordeling efter markeder og påtænkte tiltag af det beløb, der er til rådighed for Fællesskabets medfinansiering af programmerne.

▼M1

Artikel 6

1. Med henblik på gennemførelsen af de i artikel 2, litra a), b), c) og d), nævnte foranstaltninger og i overensstemmelse med de retningslinjer, der er omhandlet i artikel 5, udarbejder den eller de erhvervsorganisationer og/eller brancheorganisationer, der repræsenterer den eller de berørte sektorer i en eller flere medlemsstater eller på EF-plan, forslag til programmer for salgsfremstød og oplysningskampagner af højst tre års varighed.

Medlemsstaterne fastlægger udbudsbetingelserne, herunder de krav og kriterier, der gælder for evaluering af programmerne.

2. Den eller de pågældende medlemsstater undersøger egnetheden af hvert foreslået program og dets overensstemmelse med denne forordning, de retningslinjer der er fastlagt i henhold til artikel 5, og de relevante udbudsbetingelser. De kontrollerer også, at programmet giver et rimeligt udbytte i forhold til omkostningerne.

Når medlemsstaterne har gennemgået programmet eller programmerne, udarbejder de en liste over programmer inden for de disponible beløb og forpligter sig til at deltage i finansieringen af programmerne.

3. Medlemsstaterne sender Kommissionen listen over programmer og en kopi af programmerne.

Hvis Kommissionen konstaterer, at et forelagt program eller visse foranstaltninger deri ikke er i overensstemmelse med EF-bestemmelserne eller med de retningslinjer, der er omhandlet i artikel 5, eller ikke giver et rimeligt udbytte i forhold til omkostningerne, underretter den inden for en frist, der skal fastlægges nærmere efter proceduren i artikel 13, stk. 2, den eller de pågældende medlemsstater om, at hele eller en del af programmet ikke er støtteberettiget. Efter udløbet af fristen anses programmet for støtteberettiget.

Medlemsstaterne tager hensyn til eventuelle bemærkninger, som Kommissionen fremsætter, og tilsender Kommissionen programmerne, som er blevet revideret med den forslagsstillende organisations samtykke, inden udløbet af en frist, der skal fastlægges nærmere efter proceduren i artikel 13, stk. 2.

4. Kommissionen træffer efter proceduren i artikel 13, stk. 2, afgørelse om, hvilke programmer der godkendes. Programmer, der forelægges af mere end en medlemsstat eller indeholder aktioner i mere end en medlemsstat, prioriteres.

5. Efter indkaldelse af bud med alle relevante midler udvælger den forslagsstillende organisation de organer, der skal gennemføre programmerne. På visse betingelser, der skal fastlægges efter proceduren i artikel 13, stk. 2, kan den forslagsstillende organisation dog få tilladelse til at gennemføre visse dele af programmet.

6. Efter proceduren i artikel 13, stk. 2, kan Kommissionen fastsætte minimums- og/eller maksimumsgrænser for de faktiske omkostninger ved de programmer, der forelægges i henhold til denne artikel. Disse omkostningsgrænser kan differentieres efter arten af de pågældende programmer. Kriterier herfor kan fastlægges efter proceduren i artikel 13, stk. 2.

▼B

Artikel 7

1. Med henblik på gennemførelsen af de i artikel 2, litra c), omhandlede tiltag på grundlag af Kommissionens retningslinjer fastsætter hver interesseret medlemsstat udbudsbetingelserne og indkalder bud med henblik på udvælgelse af det organ, der skal gennemføre det program, som medlemsstaten forpligter sig til at medfinansiere.

2. Den sender Kommissionen det valgte program ledsaget af en begrundet udtalelse om nytten af programmet samt dets og det foreslåede gennemførelsesorgans overensstemmelse med bestemmelserne i nærværende forordning og de respektive retningslinjer og om vurdering af forholdet kvalitet/pris.

▼M1

3. Med henblik på Kommissionens gennemgang af programmerne finder artikel 6, stk. 3 og 4, anvendelse.

▼M1

4. Efter proceduren i artikel 13, stk. 2, kan Kommissionen fastsætte minimums- og/eller maksimumsgrænser for de faktiske omkostninger ved de programmer, der forelægges i henhold til denne artikel. Disse omkostningsgrænser kan differentieres efter arten af de pågældende programmer. Kriterier herfor kan fastlægges efter proceduren i artikel 13, stk. 2.

Artikel 7a

Efter at den forvaltningskomité, der omhandles i artikel 13, stk. 1, eller, hvis det er relevant, de forskriftskomitéer, der omhandles i Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 ( 6 ), (EØF) nr. 2081/92 ( 7 ) eller (EØF) nr. 2082/92 ( 8 ), er blevet underrettet, træffer Kommissionen afgørelse om følgende foranstaltninger:

a) foranstaltninger som omhandlet i artikel 2, litra e), i nærværende forordning

b) foranstaltninger som omhandlet i artikel 2, litra b, c) og d), i nærværende forordning, når foranstaltningerne er af interesse for hele Fællesskabet, og der ikke er forelagt egnede forslag efter proceduren i artikel 6 eller 7 i nærværende forordning.

▼M1

Artikel 8

Kommissionen vælger efter proceduren for offentligt eller begrænset udbud:

a) de eventuelle tekniske assistenter, der er påkrævet for at evaluere de foreslåede programmer, herunder de foreslåede gennemførelsesorganer

b) det eller de organer, der er ansvarlige for gennemførelsen af foranstaltningerne i artikel 7a.

▼B

Artikel 9

▼M1

1. Fællesskabet dækker samtlige omkostninger ved de foranstaltninger, der er nævnt i artikel 7a. Fællesskabet dækker også samtlige udgifter til de tekniske assistenter, der udvælges i henhold til artikel 8, litra a).

2. Fællesskabets bidrag til de programmer, der er nævnt i artikel 6 og 7, må ikke overstige 50 % af de faktiske omkostninger ved programmerne. Når det gælder programmer for salgsfremstød, der løber i to eller tre år, må bidraget for hvert år af gennemførelsesperioden ikke overstige denne maksimumsgrænse.

3. Den eller de forslagsstillende organisationer skal dække mindst 20 % af de faktiske omkostninger ved de programmer, der er nævnt i artikel 6, mens den eller de pågældende medlemsstater dækker den resterende del af omkostningerne under hensyntagen til det EF-bidrag, der omhandles i stk. 2. Den eller de pågældende medlemsstaters og den eller de forslagsstillende organisationers respektive bidrag fastlægges på det tidspunkt, hvor programmet forelægges for Kommissionen i henhold til artikel 6, stk. 3. De beløb, medlemsstaterne og/eller de forslagsstillende organisationer betaler, kan stamme fra skattelignende afgifter eller obligatoriske bidrag.

▼B

4. Med hensyn til de i artikel 7 omhandlede tiltag finansierer de berørte medlemsstater den del af omkostningerne, som Fællesskabet ikke bærer.

Midlerne til finansiering af medlemsstaternes andel kan også stamme fra skattelignende indtægter.

▼M1

5. Traktatens artikel 87, 88 og 89 gælder ikke for de finansielle bidrag fra medlemsstaterne og de finansielle bidrag, der stammer fra skattelignende afgifter eller obligatoriske bidrag, og som medlemsstater og/eller forslagsstillende organisationer yder til de programmer, hvortil der ydes EF-støtte i henhold til traktatens artikel 36, og som Kommissionen har besluttet at godkende i henhold til artikel 6, stk. 4, eller artikel 7, stk. 3.

▼B

Artikel 10

1. Det eller de organer, der skal gennemføre de tiltag, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, skal have ekspertise inden for de berørte produkter og markeder og råde over de nødvendige midler til at sikre en effektiv gennemførelse af tiltagene under hensyntagen til de pågældende programmers europæiske dimension.

▼M1

2. En overvågningsgruppe bestående af repræsentanter for Kommissionen, de pågældende medlemsstater og de pågældende forslagsstillende organisationer overvåger, at programmerne i henhold til artikel 6 og 7 gennemføres korrekt.

3. De pågældende medlemsstater er ansvarlige for overvågningen af programmer i henhold til artikel 6 og 7 og betalingerne for dem. Medlemsstaterne sørger for, at informations- eller reklamemateriale, der fremstilles i forbindelse med et godkendt program, er i overensstemmelse med EF-forskrifterne.

▼B

Artikel 11

Udgifterne i forbindelse med Fællesskabets finansiering af de i artikel 1 omhandlede tiltag betragtes som interventioner i den i artikel 1, stk. 2, litra e), i forordning (EF) nr. 1258/1999 nævnte forstand.

Artikel 12

Gennemførelsesbestemmelserne til nærværende forordning vedtages efter proceduren i artikel 13, stk. 2.

Artikel 13

1. Kommissionen bistås af Forvaltningskomitéen for Fedtstoffer, der er nedsat ved artikel 37 i forordning nr. 136/66/EØF ( 9 ), og af de forvaltningskomitéer, der er nedsat ved de tilsvarende artikler i de øvrige forordninger om fælles markedsordninger (i det følgende benævnt »komitéer«). Komitéerne handler i fællesskab.

2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.

Perioden i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til en måned.

3. Komitéerne vedtager selv deres forretningsorden.

▼M1

Artikel 13a

Inden Kommissionen opstiller den liste, der er nævnt i artikel 4, eller fastsætter de retningslinjer, der er nævnt i artikel 5, eller godkender de programmer, der er nævnt i artikel 6 og 7, eller træffer afgørelse om foranstaltninger i henhold til artikel 7a eller vedtager gennemførelsesbestemmelser i henhold til artikel 12, kan den konsultere:

a) Den Stående Gruppe for Salgsfremmende Foranstaltninger under Den Rådgivende Komité for Kvalitet og Sundhed i Landbrugsproduktionen

b) tekniske »ad hoc«-arbejdsgrupper bestående af medlemmer af den forvaltningskomité, der omhandles i artikel 13, stk. 1, og/eller eksperter med særlig ekspertise i salgsfremme og reklame.

▼M1

Artikel 14

Inden den 31. december 2006 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om anvendelsen af denne forordning, eventuelt ledsaget af passende forslag.

▼B

Artikel 15

1. Følgende bestemmelser ophæves:

a) artikel 11 i Rådets forordning nr. 136/66/EØF af 22. september 1966 om oprettelse af en fælles markedsordning for fedtstoffer ( 10 )

b) artikel 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 1308/70 af 29. juni 1970 om den fælles markedsordning for hør og hamp ( 11 )

c) artikel 20, stk. 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 3763/91 af 16. december 1991 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de oversøiske franske departementer ( 12 )

d) artikel 1 og 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 1332/92 af 18. maj 1992 om indførelse af specifikke foranstaltninger for spiseoliven ( 13 )

e) artikel 31, stk. 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 1600/92 af 15. juni 1992 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira ( 14 )

f) artikel 26, stk. 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 1601/92 af 15. juni 1992 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for De Kanariske Øer ( 15 )

g) artikel 1, stk. 2, andet led, og artikel 2, stk. 1, andet afsnit, i Rådets forordning (EF) nr. 399/94 af 21. februar 1994 om særlige foranstaltninger for tørrede druer ( 16 )

h) artikel 54 i Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager ( 17 )

i) artikel 35, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin ( 18 ).

2. I henholdsvis artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 2, i forordning (EF) nr. 399/94 udgår ordene »samt salgsfremstød« og »litra d) og e)«.

3. Rådets forordning (EØF) nr. 1195/90 af 7. maj 1990 om foranstaltninger med henblik på at øge forbruget og anvendelsen af æbler ( 19 ), Rådets forordning (EØF) nr. 1201/90 af 7. maj 1990 om foranstaltninger med henblik på at øge forbruget af citrusfrugter ( 20 ), Rådets forordning (EØF) nr. 2067/92 af 30. juni 1992 om foranstaltninger til forbrugsfremme og afsætning af kvalitetsoksekød ( 21 ), Rådets forordning (EØF) nr. 2073/92 af 30. juni 1992 om fremme af forbruget i Fællesskabet og udvidelse af markederne for mælk og mejeriprodukter ( 22 ), Rådets forordning (EF) nr. 2275/96 af 22. november 1996 om specifikke foranstaltninger for levende planter og blomsterdyrkningens produkter ( 23 ) og Rådets forordning (EF) nr. 2071/98 af 28. september 1998 om oplysningskampagner om mærkningen af oksekød ( 24 ) ophæves.

4. De i foregående stykker omhandlede bestemmelser, ord og forordninger gælder fortsat for de programmer for salgsfremstød og oplysningskampagner, der er truffet beslutning om inden ikrafttrædelsen af gennemførselsesforordningen til nærværende forordning.

Artikel 16

Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 13, stk. 2, de nødvendige foranstaltninger for at lette overgangen fra de bestemmelser, der er omhandlet i artikel 15, til bestemmelserne i denne forordning.

Artikel 17

Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Den anvendes fra den 1. januar 2001.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.