2013L0036 — DA — 17.07.2013 — 000.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

►B EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EØS-relevant tekst) (EFT L 176, 27.6.2013, p.338)





Berigtiget ved:









▼B

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2013/36/EU

af 26. juni 2013

om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF

(EØS-relevant tekst)







EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 53, stk. 1, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank ( 1 ), efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1) I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut ( 2 ) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/49/EF af 14. juni 2006 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag ( 3 ) er der ved flere lejligheder blevet foretaget omfattende ændringer. Mange af bestemmelserne i direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF finder anvendelse på både kreditinstitutter og investeringsselskaber. Af klarhedshensyn og for at sikre ensartet anvendelse af disse bestemmelser bør de samles i nye lovgivningsmæssige retsakter, der finder anvendelse på både kreditinstitutter og investeringsselskaber, dvs. nærværende direktiv og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 ( 4 ). Bestemmelserne i bilagene til direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF bør for at forbedre tilgængeligheden integreres i den dispositive del af nærværende direktiv og nævnte forordning. (2) Nærværende direktiv bør bl.a. indeholde bestemmelser om tilladelsen til udøvelse af virksomhed, erhvervelse af kvalificerede kapitalandele, udøvelse af retten til fri etablering og retten til fri udveksling af tjenesteydelser, de beføjelser, der tillægges tilsynsmyndighederne i hjemlandet og værtslandet i denne henseende, og bestemmelser om startkapital og tilsynskontrol med kreditinstitutter og investeringsselskaber. Dette direktivs hovedformål og genstand er at samordne de nationale bestemmelser om adgangen til at udøve virksomhed som kreditinstitut og investeringsselskab, reglerne vedrørende deres ledelse og de tilsynsmæssige rammer for dem. Direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF indeholdt også bestemmelser om tilsynskrav til kreditinstitutter og investeringsselskaber. Disse krav bør indgå i forordning (EU) nr. 575/2013, der fastsætter ensartede tilsynsmæssige krav, som gælder umiddelbart for kreditinstitutter og investeringsselskaber, eftersom sådanne krav er nært knyttet til de finansielle markeders funktion for så vidt angår en række aktiver, som besiddes af kreditinstitutter og investeringsselskaber. Derfor bør nærværende direktiv læses sammen med forordning (EU) nr. 575/2013 og bør sammen med nævnte forordning udgøre de retlige rammer for bankvirksomhed, den tilsynsmæssige ramme og de tilsynsmæssige krav for kreditinstitutter og investeringsselskaber. (3) De generelle tilsynsmæssige krav, som er fastlagt i forordning (EU) nr. 575/2013 suppleres af individuelle ordninger, som fastlægges af de kompetente myndigheder som et resultat af deres løbende tilsyn med de enkelte kreditinstitutter og investeringsselskaber. Omfanget af sådanne tilsynsordninger bør bl.a. fastlægges i nærværende direktiv, og de kompetente myndigheder bør kunne vurdere, hvilke ordninger der bør indføres. For så vidt angår sådanne individuelle ordninger vedrørende likviditet bør de kompetente myndigheder bl.a. tage højde for principperne i Det Europæiske Banktilsynsudvalgs retningslinjerne for "Liquidity Cost Benefit Allocation" af 27. oktober 2010. (4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter ( 5 ) giver investeringsselskaber, der er meddelt tilladelse af de kompetente myndigheder i deres hjemland og underlagt samme myndigheders tilsyn, mulighed for frit at oprette filialer og levere tjenesteydelser i andre medlemsstater. Nævnte direktiv indeholder derfor bestemmelser om samordning af reglerne for meddelelse af tilladelse til investeringsselskaber og udøvelse af deres virksomhed. Det fastsætter imidlertid ikke regler for størrelsen af sådanne selskabers startkapital og heller ikke en fælles ramme for overvågning af de risici, som de eksponeres for, hvilket bør indgå i nærværende direktiv. (5) Dette direktiv bør udgøre centralt element i gennemførelsen af det indre marked med hensyn til både fri etableringsret og fri udveksling af finansielle tjenesteydelser på kreditinstitutområdet. (6) For at det indre marked kan fungere efter hensigten, kræves der ikke bare lovregler, men også et tæt og regelmæssigt samarbejde og en mere omfattende harmonisering af de nationale kompetente myndigheders regulerings- og tilsynspraksis. (7) Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 ( 6 ) oprettedes den europæiske tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) ("EBA"). Dette direktiv bør tage hensyn til EBA's rolle og funktion, der er omhandlet i nævnte forordning, og de procedurer, der skal følges ved overdragelse af opgaver til EBA. (8) I betragtning af det øgede antal opgaver, som EBA overdrages i medfør af dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013, bør Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen sikre, at der skal stilles tilstrækkelige menneskelige og finansielle ressourcer til rådighed. (9) Som et første skridt i retning af en bankunion bør en fælles tilsynsmekanisme sikre, at Unionens politik vedrørende tilsyn med kreditinstitutter gennemføres på en konsekvent og effektiv måde, at det fælles regelsæt for finansielle tjenesteydelser anvendes på en ensartet måde på kreditinstitutter i alle berørte medlemsstater, og at de pågældende kreditinstitutter underkastes tilsyn af højeste kvalitet, uafhængigt af andre ikketilsynsmæssige betragtninger. En fælles tilsynsmekanisme er grundlaget for de næste skridt i retning af en bankunion. Dette afspejler det princip, at enhver indførelse af fælles interventionsmekanismer i tilfælde af kriser bør bygge på fælles kontrol for at nedbringe sandsynligheden for, at der bliver behov for at anvende sådanne interventionsmekanismer. Det Europæiske Råd noterede sig i sine konklusioner af 14. december 2012, at "Kommissionen vil i løbet af 2013 fremsætte et forslag til en fælles afviklingsmekanisme for medlemsstater, der deltager i den fælles tilsynsmekanisme, som medlovgiverne skal behandle som en prioritet med sigte på vedtagelse i Europa-Parlamentets indeværende valgperiode". Integrationen af den finansielle ramme kan yderligere styrkes gennem oprettelse af en fælles afviklingsmekanisme, herunder hensigtsmæssige og effektive bagstopperordninger for at sikre, at bankafviklingsbeslutninger træffes hurtigt, upartisk og i alles bedste interesse. (10) Overdragelsen af tilsynsopgaver til Den Europæiske Centralbank (ECB) for nogle af medlemsstaterne bør være i overensstemmelse med rammerne for Det Europæiske Finanstilsynssystem, der blev oprettet i 2010, og dets underliggende mål om at udvikle det fælles regelsæt og øge konvergensen mellem tilsynspraksisser i Unionen som en helhed. ECB bør udføre sine opgaver i overensstemmelse med og under overholdelse af al relevant primær og afledt ret, kommissionsafgørelser inden for statsstøtte, konkurrencereglerne og reglerne om fusionskontrol og det fælles regelsæt, der gælder for alle medlemsstaterne. EBA overdrages den opgave at udarbejde udkast til tekniske standarder og retningslinjer og henstillinger, for at sikre tilsynskonvergens og konsekvens i tilsynsresultaterne i Unionen. ECB bør ikke udføre disse opgaver men bør kun udøve beføjelser til at vedtage forordninger i henhold til artikel 132 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) i overensstemmelse med retsakter vedtaget af Kommissionen på grundlag af udkast udarbejdet af EBA og retningslinjer og henstillinger i henhold til artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010. (11) EBA's retligt bindende mæglerrolle er et af nøgleelementerne til at fremme koordinering af, konsekvent tilsyn med og konvergens mellem tilsynspraksisser. Mægling af EBA kan indledes enten på EBA's eget initiativ, når dette specifikt er fastsat, eller efter anmodning fra en eller flere kompetente myndigheder i tilfælde af uenighed. Nærværende direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013 bør udvide omfanget af situationer, hvor EBA kan indlede dens retlige bindende mæglerrolle med henblik på at bidrage til konsekvens i tilsynspraksiser. EBA har ikke på eget initiativ nogen mæglerrolle med hensyn til udpegning af væsentlige filialer og fastlæggelse af institutspecifikke tilsynskrav. For at fremme koordineringen og styrke ensartede tilsynspraksisser på disse følsomme områder bør de kompetente myndigheder dog have adgang til EBA-mægling på et tidligt tidspunkt i processen i tilfælde af uenighed. Denne tidlige EBA-mægling bør bidrage til, at uenigheden bilægges. (12) For at beskytte de opsparede midler og for at skabe ensartede konkurrencevilkår for kreditinstitutterne bør foranstaltninger til samordning af tilsynet med kreditinstitutter gælde for disse som helhed. Der bør dog tages passende hensyn til de objektive forskelle i deres vedtægter og virksomhedsområde, som er fastsat i national lovgivning. (13) Med henblik på at sikre et velfungerende indre marked er det nødvendigt at indføre gennemsigtige, forudsigelige og harmoniserede tilsynspraksisser og tilsynsafgørelser for udøvelse af erhvervsvirksomhed og styring af grænseoverskridende kreditinstitutkoncerner. EBA bør derfor fremme harmoniseringen af tilsynspraksisser. Tilsynsprocesser og afgørelser i forbindelse med tilsyn må ikke stå i vejen for det indre markeds princip om en fri kapitalstrøm. Tilsynskollegier bør sikre, at der foreligger et fælles og tilpasset arbejdsprogram og harmoniserede tilsynsafgørelser. Samarbejde mellem de kompetente myndigheder i hjemlandet og værtslandet bør styrkes gennem øget gennemsigtighed og informationsudveksling. (14) Foranstaltningerne bør derfor være så brede som muligt og omfatte samtlige institutter, hvis virksomhed består i fra offentligheden at modtage midler, der skal tilbagebetales, enten i form af indskud eller på anden måde, f.eks. løbende udstedelse af obligationer og andre lignende værdipapirer, samt i at yde lån for egen regning. Der bør imidlertid fastsættes undtagelser for visse kreditinstitutter, som dette direktiv ikke finder anvendelse på. Dette direktiv bør ikke berøre anvendelsen af national lovgivning, når denne indeholder bestemmelser om særlige supplerende tilladelser, der gør det muligt for kreditinstitutter at udøve særlige aktiviteter eller foretage særlige former for transaktioner. (15) Det er hensigtsmæssigt at gennemføre harmonisering, som er nødvendig og tilstrækkelig for at sikre en gensidig anerkendelse af tilladelser og tilsynsordninger, der åbner mulighed for meddelelse af en enkelt tilladelse, der gælder i hele Unionen og for anvendelse af princippet om hjemlandstilsyn. (16) Principperne om gensidig anerkendelse og hjemlandstilsyn forudsætter, at de kompetente myndigheder i hver medlemsstat afviser at meddele eller inddrager tilladelse i de tilfælde, hvor det af sådanne forhold som driftsplanen, den geografiske fordeling af aktiviteter eller de faktiske aktiviteter klart fremgår, at det pågældende kreditinstitut har valgt én medlemsstats retssystem for at unddrage sig de strengere bestemmelser, der gælder i en anden medlemsstat, hvor det agter at drive eller allerede driver størstedelen af sine aktiviteter. Hvis der ikke er noget, der klart peger i den retning, og hvor størstedelen af de samlede aktiver tilhørende enheder i en bankkoncern findes i en anden medlemsstat, hvis kompetente myndigheder har ansvaret for at udøve tilsyn på konsolideret grundlag, bør ansvaret for at udøve dette tilsyn kun ændres med disse kompetente myndigheders godkendelse. (17) De kompetente myndigheder bør ikke meddele et kreditinstitut tilladelse eller opretholde denne tilladelse, hvis de snævre forbindelser, instituttet har til andre fysiske eller juridiske personer, kan hæmme myndighedernes mulighed for at varetage deres tilsynsopgaver. Kreditinstitutter, som allerede har fået meddelt tilladelse bør ligeledes opfylde myndighedernes krav vedrørende sådanne snævre forbindelser. (18) Omtalen af tilsynsmyndighedernes fyldestgørende varetagelse af deres tilsynsopgaver omfatter tilsyn på konsolideret grundlag, som bør føres med et kreditinstitut eller et investeringsselskab, når dette kræves i henhold til EU-retten. I så tilfælde bør de myndigheder, der anmodes om tilladelse, kunne identificere de myndigheder, der har kompetence til at føre tilsyn på konsolideret grundlag med det pågældende kreditinstitut eller investeringsselskab. (19) Kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse i deres hjemland, bør have mulighed for fortsat at udøve en hvilken som helst eller samtlige aktiviteter, der er opført på listen over aktiviteter, der er omfattet af gensidig anerkendelse, i hele Unionen, enten ved at etablere filialer eller ved at levere tjenesteydelser. (20) Princippet om gensidig anerkendelse bør udvides til også at gælde for disse aktiviteter, når de udøves af finansieringsinstitutter, som er datterselskaber af kreditinstitutter, på betingelse af at sådanne datterselskaber indgår i det konsoliderede tilsyn med moderselskabet og opfylder visse strenge betingelser. (21) Værtslandet bør for enheder, der ikke er meddelt tilladelse som kreditinstitutter i deres hjemland, eller for aktiviteter, der ikke er opført på listen over aktiviteter, der er omfattet af gensidig anerkendelse, kunne gøre udøvelse af retten til fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser betinget af, at særlige regler i dets lovgivning er overholdt, for så vidt disse bestemmelser på den ene side ikke allerede er fastsat i forordning (EU) nr. 575/2013, er forenelige med EU-lovgivningen og er begrundet i hensynet til samfundsmæssige interesser, og såfremt sådanne enheder eller deres aktiviteter på den anden side ikke er undergivet tilsvarende regler i love eller bestemmelser i hjemlandet. (22) Ud over forordning (EU) nr. 575/2013, der fastsætter tilsynskrav, som gælder umiddelbart for kreditinstitutter og investeringsselskaber, bør medlemsstaterne sikre, at der ikke stilles hindringer i vejen for, at de aktiviteter, der er omfattet af den gensidige anerkendelse, kan udøves på samme måde som i hjemlandet, forudsat at disse ikke er i strid med værtslandets lovregler til beskyttelse af samfundsmæssige interesser. (23) De regler, der gælder for filialer af kreditinstitutter, som har hovedkontor i et tredjeland, bør være ens i alle medlemsstater. Det er vigtigt at fastsætte, at reglerne for disse filialer ikke er gunstigere end regler der gælder for filialer af kreditinstitutter fra en anden medlemsstat. Unionen bør kunne indgå aftaler med tredjelande om gennemførelse af bestemmelser, ifølge hvilke der gælder samme betingelser for de nævnte filialer inden for hele dens område. Filialer af kreditinstitutter, som er meddelt tilladelse i tredjelande, bør ikke være omfattet af den frie udveksling af tjenesteydelser eller den frie etableringsret i andre medlemsstater end dem, hvori de er etableret. (24) Der bør indgås aftaler mellem Unionen og tredjelande for herved at åbne mulighed for en konkret udøvelse af det konsoliderede tilsyn på det størst mulige geografiske grundlag. (25) Ansvaret for tilsyn med et kreditinstituts finansielle sundhed og især dets solvens på konsolideret grundlag bør påhvile instituttets hjemland. Tilsyn med EU-bankkoncerner bør føres i nært samarbejde mellem hjem- og værtslandets kompetente myndigheder. (26) De kompetente myndigheder i værtslandene bør have beføjelser til i enkelttilfælde at foretage kontrol med og undersøgelser på stedet af de aktiviteter hos filialer af institutter på deres område, og kræve oplysninger fra en filial om dens aktiviteter til statistiske, orienterende eller tilsynsmæssige formål, hvis værtslandene finder det relevant af hensyn til det finansielle systems stabilitet. (27) De kompetente myndigheder i værtslandene bør indhente oplysninger om de aktiviteter, der udøves på deres område. Hjemlandets kompetente myndigheder bør træffe tilsynsforanstaltninger, medmindre det er nødvendigt for værtslandets kompetente myndigheder at træffe retsbevarende hasteforanstaltninger. (28) For at det indre marked på bankområdet kan fungere efter hensigten, kræves der ikke blot lovregler, men også et tæt og regelmæssigt samarbejde og væsentlig større konvergens i regulerings- og tilsynspraksis mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder. Med henblik herpå bør overvejelser vedrørende problemer i forbindelse med enkelte kreditinstitutter og gensidig udveksling af oplysninger ske via EBA. Denne informationsudveksling bør ikke erstatte det bilaterale samarbejde. De kompetente myndigheder i værtslandet bør altid i hastende tilfælde på eget initiativ eller på initiativ af den kompetente myndighed i hjemlandet kunne kontrollere, at de aktiviteter, som et institut, der er etableret på deres område, udøver, er i overensstemmelse med de relevante love og med principperne om god administrativ og regnskabsmæssig praksis og om tilstrækkelig intern kontrol. (29) Der bør tillades udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder og de myndigheder eller organer, der i kraft af deres funktion bidrager til at styrke det finansielle systems stabilitet. For at bevare de fremsendte oplysningers fortrolige karakter bør antallet af modtagere være yderst begrænset. (30) Visse handlinger, såsom svig eller insiderhandel, vil kunne indvirke på det finansielle systems stabilitet og integritet. Det er nødvendigt at fastsætte, på hvilke betingelser udvekslingen af oplysninger kan tillades i sådanne tilfælde. (31) Når det er fastsat, at oplysninger kun kan offentliggøres med de kompetente myndigheders udtrykkelige tilladelse, bør de kompetente myndigheder kunne gøre deres samtykke betinget af, at visse strenge krav overholdes. (32) Det bør endvidere være tilladt at udveksle oplysninger mellem de kompetente myndigheder og centralbankerne og andre organer med lignende opgaver i deres egenskab af pengepolitiske myndigheder, og hvor det er nødvendigt af hensyn til tilsyn med, forebyggende foranstaltninger for og afvikling af nødlidende institutter og i nødsituationer, hvis det er relevant, andre offentlige myndigheder og enheder i statsforvaltningen, som er ansvarlige for at forberede lovgivningen vedrørende tilsyn med kreditinstitutter, finansieringsinstitutter, investeringstjenesteydelser og forsikringsselskaber og offentlige myndigheder, som er ansvarlige for at føre tilsyn med betalingssystemer. (33) Med henblik på at styrke tilsynet med institutter og beskytte disse institutters kunder bør revisorer have pligt til hurtigt at underrette myndighederne, hvis de under udøvelsen af deres hverv får kendskab til forhold vedrørende instituttet, som ville kunne få alvorlige konsekvenser for dets finansielle situation eller dets administrative og regnskabsmæssige organisation. Af samme årsag bør medlemsstaterne også fastsætte, at denne pligt gælder i alle tilfælde, hvor en revisor under udførelsen af sit hverv i et selskab, som har snævre forbindelser med et institut, konstaterer sådanne forhold. Revisorers pligt til, hvis det er relevant, at meddele de kompetente myndigheder visse fakta og beslutninger om et institut, som de har fået kendskab til under udførelsen af deres hverv i et ikkefinansielt selskab, bør i sig selv hverken ændre arten af deres hverv i det pågældende selskab eller den måde, hvorpå de bør udøve deres hverv i selskabet. (34) Nærværende direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013 tager sigte på at sikre institutters solvens. Hvis der på trods af solvenskravene skulle opstå en krise, er det nødvendigt at sikre, at institutterne kan afvikles på en velordnet måde, der begrænser de negative konsekvenser for realøkonomien og ikke indebærer, at skatteyderne må træde til. Derfor bør EBA, indtil der sker en øget koordination på EU-plan, vurdere og koordinere initiativerne, i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1093/2010 vedrørende genopretnings- og afviklingsplaner med henblik på at fremme konvergensen på dette område. Med henblik herpå bør EBA på forhånd holdes fuldt underrettet om afholdelse af møder om genopretnings- og afviklingsplaner og have ret til at deltage i sådanne møder. Visse medlemsstaters myndigheder har allerede indført forpligtelser for institutter og myndigheder til at udarbejde genopretnings- og afviklingsplaner. Det er derfor hensigtsmæssigt, at institutterne pålægges at samarbejde med myndighederne herom. Når der udarbejdes en genopretnings- og afviklingsplan, bør EBA bidrage til og deltage aktivt i udarbejdelsen og koordineringen af effektive og konsekvente genopretnings- og afviklingsplaner i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1093/2010. Der bør gives prioritet til sådanne planer, der vedrører systemisk vigtige institutter. (35) Det bør være påkrævet, at medlemsstaterne for at sikre, at institutterne, de personer, der faktisk varetager den daglige ledelse af et institut, samt medlemmerne af et instituts ledelsesorganer overholder de forpligtelser, der følger af dette direktiv og af forordning (EU) nr. 575/2013, og for at sikre at de behandles ens i hele Unionen, indfører administrative sanktioner og andre administrative foranstaltninger, som er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsens grovhed og er afskrækkende. Derfor bør de administrative sanktioner og andre administrative foranstaltninger, som medlemsstaterne har fastlagt, opfylde en række væsentlige krav vedrørende adressaterne, de kriterier, der skal tages hensyn til ved anvendelsen heraf, deres offentliggørelse, de vigtigste beføjelser til at pålægge sanktioner og størrelsen af de administrative økonomiske sanktioner. (36) Især bør kompetente myndigheder have beføjelse til at pålægge administrative økonomiske sanktioner, der er tilstrækkelig store til at opveje de fordele, der kan forventes opnået, og være afskrækkende selv for større institutter og deres ledere. (37) For at sikre konsekvent anvendelse af administrative sanktioner eller andre administrative foranstaltninger i alle medlemsstater bør medlemsstaterne sikre, at de kompetente myndigheder ved valget af arten af administrative sanktioner eller andre administrative foranstaltninger og fastsættelsen af størrelsen af de administrative økonomiske sanktioner tager højde for alle relevante omstændigheder. (38) For at sikre, at de administrative sanktioner har en afskrækkende virkning, bør de normalt offentliggøres, undtagen i visse velafgrænsede tilfælde. (39) Med henblik på at vurdere et ledelsesorgans direktørers og medlemmers gode omdømme er der behov for et effektivt informationsudvekslingssystem, hvori EBA med forbehold af krav om tavshedspligt og databeskyttelse bør have ret til at føre en central database med detaljer om administrative sanktioner og andre administrative foranstaltninger, herunder enhver appel i denne henseende, og som kun kompetente myndigheder har adgang til. Under alle omstændigheder bør oplysninger om straffedomme udveksles i overensstemmelse med rammeafgørelse 2009/315/RIA ( 7 ) og afgørelse 2009/316/RIA ( 8 ) som gennemført i national ret samt med andre relevante bestemmelser i national ret. (40) For at kunne afdække potentielle overtrædelser af nationale bestemmelser, der gennemfører nærværende direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013 bør de kompetente myndigheder have de nødvendige undersøgelsesbeføjelser og fastlægge effektive mekanismer, der tilskynder til at indberette potentielle eller faktiske overtrædelser. Disse mekanismer bør ikke hindre retten til forsvar for enhver, som er under anklage. (41) Dette direktiv bør foreskrive både administrative sanktioner og andre administrative foranstaltninger for at sikre videst muligt handleområde efter en overtrædelse, og for at hjælpe til med at forhindre yderligere overtrædelser, uanset om de betragtes som en administrativ sanktion eller en anden administrativ foranstaltning i henhold til national ret. Medlemsstaterne bør kunne fastsætte yderligere sanktioner og højere administrative økonomiske sanktioner end dem, der er foreskrevet i dette direktiv. (42) Dette direktiv bør ikke berøre bestemmelser i medlemsstaternes lovgivning vedrørende strafferetlige sanktioner. (43) Medlemsstaterne bør sikre, at kreditinstitutter og investeringsselskaber har en intern kapital, som i forhold til de risici, de er eller kan blive eksponeret for, er af en passende størrelse og kvalitet og er hensigtsmæssigt fordelt. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at kreditinstitutter og investeringsselskaber har strategier og processer for vurdering og opretholdelse af en passende intern kapital. (44) De kompetente myndigheder bør få til opgave at sikre, at institutter har en god organisation og et tilstrækkeligt kapitalgrundlag i forhold til de risici, som de er eller kan blive eksponeret for. (45) For at sikre, at institutter, der driver virksomhed i flere medlemsstater, ikke pålægges uforholdsmæssigt store byrder som følge af det ansvar, der til stadighed påhviler den enkelte medlemsstats myndigheder med kompetence vedrørende tilladelser og tilsyn, er det vigtigt at forbedre samarbejdet betydeligt mellem de kompetente myndigheder. EBA bør fremme og medvirke til at forbedre dette samarbejde. (46) For at sikre en omfattende markedsdisciplin i hele Unionen, er det hensigtsmæssigt, at de kompetente myndigheder offentliggør oplysninger om kreditinstitutters og investeringsselskabers udøvelse af virksomhed. Sådanne oplysninger bør være tilstrækkelige til, at der kan foretages en sammenligning af de metoder, der benyttes af de forskellige kompetente myndigheder i medlemsstaterne, og bør kunne anvendes til at supplere kravene i forordning (EU) nr. 575/2013 vedrørende institutternes videregivelse af faglige oplysninger. (47) Tilsyn på konsolideret grundlag med institutter tager sigte på at beskytte institutters indskyderes og investorers interesser og sikre stabiliteten i det finansielle system. For at det konsoliderede tilsyn kan være effektivt bør det derfor kunne anvendes over for samtlige bankkoncerner, herunder dem hvor moderselskabet ikke er et kreditinstitut eller et investeringsselskab. Medlemsstaterne bør stille de nødvendige juridiske instrumenter til rådighed for de kompetente myndigheder, så de kan føre et sådant tilsyn. (48) Hvad angår koncerner, der har forskelligartede aktiviteter, og hvis moderselskaber kontrollerer mindst ét datterselskab, bør de kompetente myndigheder kunne vurdere den finansielle situation for hvert kreditinstitut og investeringsselskab inden for en sådan koncern. De kompetente myndigheder bør mindst have mulighed for at indhente de oplysninger fra samtlige selskaber i en koncern, der er nødvendige for udøvelsen af deres hverv. Der bør etableres et samarbejde mellem de ansvarlige tilsynsmyndigheder inden for de forskellige finansielle sektorer, når tilsynet vedrører koncerner af selskaber, der udøver forskellige typer finansielle aktiviteter. (49) Medlemsstaterne bør kunne undlade at meddele tilladelse eller inddrage et kreditinstituts tilladelse, hvis der er tale om koncernstrukturer, som de anser for uegnede til bankvirksomhed, fordi der ikke vil kunne føres et effektivt tilsyn med sådanne strukturer. Med henblik herpå bør de kompetente myndigheder have de nødvendige beføjelser til at sikre en forsvarlig og forsigtig ledelse af kreditinstitutter. For at sikre en bæredygtig og alsidig bankkultur i Unionen, som primært søger at tjene EU-borgernes interesser, bør der tilskyndes til bankvirksomhed i mindre omfang, som f.eks. låneforeninger (credit unions) og andelsbanker. (50) De kompetente myndigheders mandater bør på passende vis omfatte EU-dimensionen. De kompetente myndigheder bør derfor behørigt overveje den virkning, som deres beslutninger vil få ikke blot på stabiliteten af det finansielle system i deres jurisdiktion, men også i alle andre berørte medlemsstater. Afhængigt af den nationale lovgivning bør formålet med dette princip være at fremme den finansielle stabilitet i hele Unionen og bør ikke juridisk forpligte de kompetente myndigheder til at nå et bestemt resultat. (51) Den finansielle krise understregede forbindelser mellem banksektoren og det såkaldte skyggebanksystem. En vis grad af skyggebankvirksomhed holder på gavnlig vis risici adskilt fra banksektoren, hvorved potentielle negative virkninger for skatteyderne eller potentielle systemiske virkninger undgås. Ikke desto mindre er en bedre forståelse af skyggebankvirksomhed og dens forbindelser til enheder i den finansielle sektor og strammere ordninger med henblik på at skabe gennemsigtighed, mindske de systemiske risici og afskaffe enhver uhensigtsmæssig praksis en nødvendig del af det finansielle systems stabilitet. Ved øget rapportering fra institutternes side kan der bidrages hertil, men der vil også være behov for nye specifikke bestemmelser. (52) Øget gennemsigtighed for så vidt angår institutternes virksomhed, navnlig med hensyn til overskud, betalte skatter og modtagne tilskud, har afgørende betydning for genoprettelsen af EU-borgernes tillid til den finansielle sektor. Obligatorisk rapportering på dette område kan derfor ses som et vigtigt element i institutternes sociale ansvar over for interessenterne og samfundet. (53) Svagheder i selskabsledelsen i en række institutter har været en medvirkende årsag til overdreven og uforsigtig risikotagning i banksektoren, som har resulteret i flere institutters konkurs og systemiske problemer i medlemsstaterne og på verdensplan. De meget generelle bestemmelser om ledelsen af institutter og den ikkebindende karakter af en stor del af rammerne for selskabsledelse, som hovedsagelig er baseret på frivillige adfærdskodeks, har ikke i tilstrækkelig grad gjort det lettere effektivt at gennemføre god selskabsledelsespraksis i institutterne. I visse tilfælde betød den manglende effektive kontrol internt i institutterne, at der ikke var noget effektivt tilsyn med ledelsens beslutningstagning, hvilket forstærkede de kortsigtede og alt for risikobetonede ledelsesstrategier. De kompetente myndigheders uklare rolle i kontrollen med selskabsledelsessystemer i institutter gav ikke mulighed for tilstrækkeligt tilsyn med de interne ledelsesprocesser. (54) For at afhjælpe uhensigtsmæssigt udformede selskabsstrukturers potentielt negative indvirkning på forsvarlig risikostyring bør medlemsstaterne indføre principper og standarder for effektiv kontrol, som udøves af ledelsesorganet, fremme en forsvarlig risikokultur på alle niveauer i kreditinstitutterne og investeringsselskaberne og give de kompetente myndigheder mulighed for at føre tilsyn med, at de interne ledelsesstrukturer er tilstrækkelige. Disse principper og standarder bør finde anvendelse under hensyntagen til arten, omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter. Medlemsstaterne bør kunne pålægge principper og standarder for selskabsledelse ud over dem, der pålægges i dette direktiv. (55) Der anvendes forskellige ledelsesstrukturer i medlemsstaterne. I de fleste tilfælde en en- eller tostrenget ledelsesstruktur. Definitionerne i dette direktiv tager sigte på at omfatte alle eksisterende strukturer uden at anbefale nogen af dem. Definitionerne er rent funktionelle og har til formål at fastsætte regler med henblik på et bestemt resultat, uanset hvilken national selskabslovgivning der finder anvendelse på institutterne i de enkelte medlemsstater. Definitionerne bør derfor ikke berøre den almindelige kompetencetildeling i overensstemmelse med national selskabsret. (56) Et ledelsesorgan bør forstås som et organ, som udøver en ledelsesfunktion og en tilsynsfunktion. Et ledelsesorgans beføjelser og struktur afviger fra medlemsstat til medlemsstat. I medlemsstater, hvor ledelsesorganer har en enstrenget struktur, udfører bestyrelsen sædvanligvis ledelses- og tilsynsopgaver. I medlemsstater med et tostrenget system varetages tilsynsfunktionen af et separat tilsynsorgan, som ikke har nogen ledelsesfunktioner, og ledelsesfunktionen varetages af en separat ledelsesenhed, som er ansvarlig for og står til ansvar for selskabets daglige ledelse. I overensstemmelse hermed tildeles forskellige enheder inden for ledelsesorganet separate opgaver. (57) Den rolle, som ikkeledende medlemmer af ledelsesorganet i et institut spiller, bør omfatte konstruktiv kritik af instituttets strategi med henblik på at bidrage til dets udvikling, undersøgelse af ledelsens evne til at leve op til de opstillede mål; kontrol af, at de økonomiske oplysninger er korrekte, og at de økonomiske kontrolmekanismer og risikostyringssystemer er robuste og forsvarlige, undersøgelse af udformningen og gennemførelsen af instituttets aflønningspolitik og foretagelse af objektive vurderinger af ressourcer, udnævnelser og adfærdsstandarder. (58) For effektivt at kunne overvåge ledelsens handlinger og beslutninger bør et instituts ledelsesorgan afsætte tilstrækkelig tid til at kunne varetage sine funktioner og til at kunne forstå instituttets virksomhed, dets vigtigste risikoeksponeringer og virkningerne af dets virksomhed og risikostrategi. Kombineres et for stort antal direktør- og bestyrelsesposter samtidigt, vil det forhindre et medlem af ledelsesorganet i at anvende tilstrækkelig tid til varetagelse af tilsynsfunktionen. Det er derfor nødvendigt at begrænse antallet af direktør- og bestyrelsesposter, som et medlem af ledelsesorganet i et institut kan have samtidigt i forskellige enheder. Direktør- og bestyrelsesposter i organisationer, som ikke har overvejende kommercielle mål for øje, f.eks. nonprofitorganisationer eller velgørende organisationer, bør derfor ikke tages i betragtning, når en sådan begrænsning anvendes. (59) Når et instituts aktionærer eller selskabsdeltagere udnævner medlemmerne af ledelsesorganet, bør de overveje, om kandidaterne har den nødvendige viden og faglige kompetence til at kunne sikre en korrekt og forsvarlig ledelse af instituttet. Disse principper bør følges og komme til udtryk via gennemsigtige og åbne udnævnelsesprocedurer, navnlig med hensyn til medlemmer af ledelsesorganet. (60) Ledelsesorganers manglende overvågning af ledelsesbeslutninger skyldes til dels fænomenet gruppetankegang. Dette fænomen opstår bl.a. som følge af manglende mangfoldighed i sammensætningen af ledelsesorganer. For at gøre det lettere at have selvstændige holdninger og fremsætte kritiske spørgsmål bør sammensætningen af institutters ledelsesorganer derfor være tilstrækkeligt mangfoldig hvad angår alder, køn, geografisk herkomst samt uddannelsesmæssig og erhvervsmæssig baggrund for at repræsentere en bred vifte af synspunkter og erfaringer. En ligelig fordeling af begge køn er særlig vigtig for at sikre en passende repræsentation af befolkningen. Navnlig bør institutter, som ligger under en tærskelværdi for repræsentation af det underrepræsenterede køn, træffe passende foranstaltninger som en prioritet. Arbejdstagerrepræsentation i ledelsesorganer kan også gennem tilføjelse af et centralt perspektiv og reel viden om institutternes interne virksomhed betragtes som en positiv måde til fremme af mangfoldighed. Mere mangfoldige ledelsesorganer bør medføre mere effektiv overvågning af ledelsen og derfor bidrage til at forbedre risikokontrollen og modstandsdygtigheden i institutterne. Mangfoldighed bør derfor være et af kriterierne ved sammensætningen af ledelsesorganer. Mere generelt bør der også tages stilling til mangfoldighed i institutters ansættelsespolitik. En sådan politik bør f.eks. tilskynde institutterne til at udvælge kandidater fra lister, der omfatter begge køn. (61) For at styrke overholdelsen af den gældende lovgivning og selskabsledelsen bør medlemsstaterne skabe effektive og pålidelige mekanismer til at fremme rapportering til de kompetente myndigheder af potentielle eller faktiske overtrædelser af de nationale bestemmelser, der gennemfører nærværende direktiv og af forordning (EU) nr. 575/2013. Arbejdstagere, som anmelder overtrædelser inden for deres egne institutter, bør nyde fuld beskyttelse. (62) Aflønningspolitik, som ansporer til overdreven risikoadfærd, kan underminere en forsvarlig og effektiv risikostyring i kreditinstitutter og investeringsselskaber. Medlemmer af G-20 forpligtede sig til at gennemføre de af Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB) fastlagte principper for sund aflønningspraksis og de tilhørende gennemførelsesstandarder, som vedrører uhensigtsmæssigt udformede aflønningsstrukturers potentielt negative indvirkning på forsvarlig risikostyring og kontrol med enkeltpersoners risikoadfærd. Formålet med dette direktiv er at gennemføre internationale principper og standarder på EU-niveau og i denne forbindelse indføre en udtrykkelig bestemmelse om, at kreditinstitutter og investeringsselskaber skal indføre og opretholde en aflønningspolitik og -praksis, som er i overensstemmelse med effektiv risikostyring, for medarbejderkategorier, hvis arbejde har væsentlig indflydelse på disse kreditinstitutters og investeringsselskabers risikoprofil. (63) For at sikre, at institutterne har forsvarlige aflønningspolitikker, er det hensigtsmæssigt at opstille klare principper for ledelse og aflønningsstruktur. Aflønningspolitikker bør navnlig være afstemt efter kreditinstituttets eller investeringsselskabets risikovillighed, værdier og langsigtede interesser. Vurderingen af aflønningens resultatafhængige komponent bør derfor ske på grundlag af resultaterne på lang sigt og tage hensyn til de aktuelle og fremtidige risici, der er forbundet med disse resultater. (64) I forbindelse med overvejelserne om politikken for variabel aflønning bør der skelnes mellem fast aflønning, som omfatter betalinger, proportionale regelmæssige pensionsbidrag eller goder (når sådanne goder ikke tager hensyn til eventuelle resultatkriterier), og variabel aflønning, som omfatter supplerende betalinger, eller goder, der afhænger af resultater, eller under ekstraordinære omstændigheder andre kontraktselementer, dog ikke dem, der indgår i rutinemæssige ansættelsespakker (f.eks. sundhedsydelser, børnepasningsfaciliteter eller proportionale regelmæssige pensionsbidrag). Både pengemæssige og ikkepengemæssige goder bør medtages. (65) Under alle omstændigheder bør der for at undgå overdreven risikotagning fastsættes en maksimumssats for forholdet mellem den faste og den variable del af den samlede løn. Det er hensigtsmæssigt, at institutters aktionærer, ejere eller selskabsdeltagere tildeles en vis rolle i denne henseende. Medlemsstaterne bør kunne fastsætte strengere krav vedrørende forholdet mellem den faste og den variable komponent af den samlede løn. For at tilskynde til anvendelse af aktie- eller gældsinstrumenter, der udbetales i henhold til langsigtede udskydelsesordninger som en variabel aflønningskomponent, bør medlemsstaterne inden for visse grænser kunne give institutterne lov til at anvende en teoretisk diskonteringssats i beregningen af sådanne instrumenters værdi med henblik på anvendelse af maksimumssatsen. Medlemsstaterne bør dog ikke være forpligtet til at give denne mulighed, og de bør kunne bestemme, at den skal anvendes på en lavere maksimal procentsats af den samlede variable løn end den, der er fastsat i dette direktiv. Med henblik på at sikre en harmoniseret og konsekvent tilgang, der garanterer lige vilkår i hele det indre marked, bør EBA give passende vejledning om den gældende teoretiske diskonteringssats, der skal anvendes. (66) For at aflønningspolitikken kan integreres i instituttets risikostyring, bør ledelsesorganet indføre og regelmæssigt tage den aktuelle aflønningspolitik op til overvejelse. Bestemmelserne i dette direktiv om aflønning bør afspejle forskellene mellem de forskellige typer institutter forholdsmæssigt efter deres størrelse, under hensyntagen til intern organisation og arten, omfanget og kompleksiteten af deres aktiviteter. Navnlig vil krav om efterlevelse af alle disse principper ikke være forholdsmæssig for visse typer investeringsselskaber. (67) Med henblik på at sikre og fremme den finansielle stabilitet i Unionen og imødegå en eventuel omgåelse af kravene i dette direktiv bør de kompetente myndigheder sikre overholdelse af principperne og reglerne for aflønning for institutter på et konsolideret grundlag, dvs. på koncern-, moderselskabs- og datterselskabsniveau, herunder de filialer og datterselskaber, der er etableret i tredjelande. (68) Eftersom uhensigtsmæssige aflønningspolitikker og incitamentsordninger kan bringe kreditinstitutternes og investeringsselskabernes risikoeksponering op på et uacceptabelt niveau, bør der hurtigt træffes foranstaltninger til afhjælpning af problemerne og om nødvendigt passende korrigerende foranstaltninger. Det bør derfor sikres, at de kompetente myndigheder har beføjelser til at pålægge de relevante institutter kvalitative og kvantitative foranstaltninger til afhjælpning af problemer vedrørende aflønningspolitikken, som er blevet afdækket ved tilsynskontrollen. (69) Bestemmelserne om aflønning bør ikke berøre den fulde udøvelse af de grundlæggende rettigheder i overensstemmelse med artikel 153, stk. 5, i TEUF, de generelle principper i den nationale aftaleret og arbejdsmarkedsret, EU-retten og national ret om aktionærers rettigheder og deltagelse, de generelle ansvarsområder for det pågældende instituts ledelsesorganer og heller ikke arbejdsmarkedets parters ret til at indgå og håndhæve kollektive overenskomster i overensstemmelse med national ret og sædvane. (70) Kapitalgrundlagskravene for kreditrisiko og markedsrisiko bør kun i det omfang, det er nødvendigt, baseres på eksterne kreditvurderinger. Hvis kreditrisikoen er væsentlig, bør institutterne derfor almindeligvis søge at anvende interne ratingbaserede metoder eller interne modeller. Dog kan der anvendes standardiserede metoder, som er baseret på eksterne kreditvurderinger, hvis kreditrisikoen er mindre væsentlig, hvilket typisk er tilfældet for mindre avancerede institutter, eksponeringsklasser med ubetydelig risiko eller i situationer, hvor det ville være alt for byrdefuldt at anvende interne metoder. (71) Direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF udgør en af de søjler, som den overdrevne afhængighed af ekstern kreditvurdering var baseret på. Dette direktiv bør tage hensyn til G-20-konklusionerne og FSB-principperne vedrørende mindskning af tilliden til eksterne kreditvurderinger. Institutter bør derfor tilskyndes til at anvende interne frem for eksterne kreditvurderinger, selv med henblik på beregningen af kapitalgrundlagskrav. (72) Overdreven tillid til eksterne kreditvurderinger bør mindskes, og alle de automatiske virkninger deraf bør gradvis fjernes. Institutter bør derfor forpligtes til at råde over forsvarlige kriterier og beslutningsprocesser vedrørende udlån. Institutter bør kunne anvende eksterne kreditvurderinger som én blandt flere faktorer i denne proces, men de bør ikke være baseret udelukkende eller automatisk derpå. (73) Anerkendelsen af et kreditvurderingsbureau som et eksternt kreditvurderingsinstitut (ECAI) bør ikke øge afskærmningen af et marked, der allerede domineres af tre store virksomheder. EBA, medlemsstaternes centralbanker og ECB bør uden at forenkle processen eller gøre den mindre krævende sørge for anerkendelse af flere kreditvurderingsbureauer som ECAI med henblik på at åbne markedet for andre virksomheder. (74) I betragtning af det brede spektrum af strategier, som institutterne har lagt sig fast på ved at benytte interne modelleringsmetoder, er det vigtigt, at de kompetente myndigheder og EBA har et klart overblik over de mange forskellige risikovægtede aktiver og kapitalgrundlagskrav, der opstår for tilsvarende eksponeringer i forbindelse med sådanne metoder. Med henblik herpå bør det kræves, at institutterne forelægger de kompetente myndigheder resultaterne af de interne modeller, der anvendes på EBA-udviklede benchmarkporteføljer, der omfatter en bred vifte af eksponeringer. På grundlag af de modtagne oplysninger bør de kompetente myndigheder tage passende skridt til at sikre, at ligheder eller forskelle i resultaterne for samme eksponering er velbegrundede set i forhold til de risici, der er forbundet hermed. Mere generelt bør de kompetente myndigheder og EBA sikre, at valget mellem en intern modelleringsmetode og en standardiseret metode ikke fører til en undervurdering af kapitalgrundlagskravene. Mens kapitalgrundlagskravene for operationel risiko er vanskeligere at fastsætte for de enkelte eksponeringer, og det derfor er hensigtsmæssigt at udeholde denne risikokategori fra benchmarkprocessen, bør de kompetente myndigheder ikke desto mindre holde sig ajour med udviklingen i interne modelleringsmetoder for operationel risiko med det formål at overvåge de forskellige praksisser, der benyttes, og forbedre tilsynsmetoderne. (75) Der bør opfordres til udvikling af relationsbaseret långivning, hvor den information, som opnås gennem løbende forretningsmæssige forbindelser med kunder, anvendes til at opnå en bedre kvalitet af due diligence- og risikovurderingsprocedurerne end den, der kan opnås ved udelukkende at basere sig på standardiserede oplysninger og kreditvurderinger. (76) Angående tilsynet med likviditeten bør ansvaret påhvile hjemlandet, så snart kriterierne for likviditetsdækningen finder anvendelse. Det er derfor nødvendigt at fuldføre koordineringen af tilsynet på dette område for at kunne indføre hjemlandstilsyn inden da. For at sikre et effektivt tilsyn bør hjemlandets og værtslandets kompetente myndigheder udvide samarbejdet på likviditetsområdet. (77) Forekommer det i en koncern, at et instituts likvide aktiver i krisesituationer kan dække likviditetsbehovet hos et andet medlem af koncernen, bør de kompetente myndigheder kunne undtage et institut fra kravene til likviditetsdækningen og anvende bestemmelserne herom på konsolideret grundlag. (78) Foranstaltninger, der træffes på grundlag af dette direktiv, bør ikke berøre foranstaltninger truffet i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF af 4. april 2001 om sanering og likvidation af kreditinstitutter ( 9 ). Tilsynsforanstaltningerne bør ikke føre til forskelsbehandling af kreditorer fra forskellige medlemsstater. (79) I lyset af finanskrisen og de procykliske mekanismer, der bidrog til dens opståen og forstærkede dens virkning, fremsatte FSB, Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS) og G-20 henstillinger, der skulle afbøde de procykliske virkninger af den finansielle regulering. I december 2010 udstedte BCBS nye globale reguleringsstandarder om bankernes kapitalgrundlag (Basel III-reglerne), herunder regler om indførelse af kapitalbevaringsbuffere og kontracykliske kapitalbuffere. (80) Det er derfor hensigtsmæssigt at stille krav om, at kreditinstitutter og relevante investeringsselskaber ud over at opfylde andre kapitalgrundlagskrav har en kapitalbevaringsbuffer og en kontracyklisk kapitalbuffer for at sikre, at de i perioder med økonomisk vækst opbygger et tilstrækkeligt kapitalgrundlag til at dække tab i kriseperioder. Den kontracykliske kapitalbuffer bygges op, når den samlede vækst i udlån og andre aktivkategorier med betydelige følger for sådanne kreditinstitutters og investeringsselskabers risikoprofil anses for at bidrage til opbygning af systemisk risiko, og nedbringes i kriseperioder. (81) For at sikre, at kontracykliske kapitalbuffere korrekt afspejler den risiko, som overdreven udlånsvækst indebærer for banksektoren, bør kreditinstitutter og investeringsselskaber beregne deres institutspecifikke buffere som et vægtet gennemsnit af kontracykliske kapitalbuffersatser, der gælder i de lande, hvor de har deres krediteksponeringer. Hver medlemsstat bør derfor udpege en myndighed, der er ansvarlig for den kvartalsvise fastsættelse af den kontracykliske buffersats for eksponeringer, der befinder sig. I denne buffersats bør der tages hensyn til udlånsvæksten og ændringer i forholdet mellem det samlede udlån og BNP i den pågældende medlemsstat og alle andre variabler, som påvirker risiciene for det finansielle systems stabilitet. (82) For at sikre international konsistens ved fastsættelsen af kontracykliske buffersatser har BCBS udviklet en metodologi på grundlag af forholdet mellem udlån og BNP. Denne metodologi bør anvendes som fælles udgangspunkt for de relevante nationale myndigheders beslutninger om buffersatser, men bør ikke give anledning til en automatisk fastsættelse af buffere eller forpligte den pågældende myndighed. Bufferensatsen bør på relevant vis afspejle kreditcyklussen og risiciene som følge af overdreven udlånsvækst i medlemsstaten og bør tage behørigt hensyn til særlige forhold i den nationale økonomi. (83) Begrænsninger for variabel aflønning er et vigtigt element med henblik på at sikre, at kreditinstitutter og investeringsselskaber genopbygger deres kapitalniveauer, når de arbejder inden for bufferintervallet. Kreditinstitutter og investeringsselskaber er allerede underlagt det princip, at bonusser og skønsmæssig betaling af variable lønkomponenter til medarbejderkategorier, hvis arbejde har en væsentlig indflydelse på institutternes risikoprofil, skal være bæredygtige under hensyn til instituttets finansielle situation. For at sikre, at det enkelte institut hurtigt genskaber sit kapitalgrundlag, bør tildelingen af variable lønkomponenter og skønsmæssige pensionsydelser tilpasses instituttets overskudssituation i perioder, hvor det kombinerede bufferkrav ikke er opfyldt, under hensyn til instituttets sundhed på lang sigt. (84) Institutter bør håndtere og kontrollere alle koncentrationsrisici gennem skriftlige politikker og procedurer. På grund af karakteren af eksponeringer mod offentlige enheder er det mere effektivt at kontrollere koncentrationsrisiciene end at risikovægte disse eksponeringer som følge af deres størrelse og vanskelighederne med at kalibrere kapitalgrundlagskravene. Kommissionen bør på et passende tidspunkt aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om eventuelle hensigtsmæssige ændringer af den tilsynsmæssige behandling af koncentrationsrisiko. (85) Medlemsstaterne bør kunne kræve, at visse institutter ud over en kapitalbevaringsbuffer og en kontracyklisk kapitalbuffer har en systemisk buffer for at forebygge og begrænse langsigtede ikkecykliske systemiske eller makroprudentielle risici, der ikke er omfattet af forordning (EU) nr. 575/2013, når der er risiko for forstyrrelse af det finansielle system, der kan få alvorlige negative konsekvenser for det finansielle system og realøkonomien i en bestemt medlemsstat. Satsen for den systemiske buffer bør finde anvendelse på alle institutter eller en eller flere undergrupper af disse institutter, når institutter udviser lignende risikoprofiler i deres forretningsaktiviteter. (86) For at sikre konsistent makroprudentielt tilsyn i hele Unionen er det hensigtsmæssigt, at Det Europæiske Råd for Systemiske Risici (ESRB) udarbejder principper afpasset efter Unionens økonomi og er ansvarligt for kontrollen med deres anvendelse. Dette direktiv bør ikke være til hinder for, at ESRB træffer de foranstaltninger, det finder nødvendige i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 af 24. november 2010 om makroprudentielt tilsyn på EU-plan med det finansielle system og om oprettelse af et europæisk udvalg for systemiske risici ( 10 ). (87) Medlemsstaterne bør kunne anerkende den systemiske buffersats, der er fastsat af en anden medlemsstat, og anvende denne buffersats på indenlandsk godkendte institutter for de eksponeringer, der befinder sig i den medlemsstat, som fastsætter buffersatsen. Den medlemsstat, der fastsætter buffersatsen, bør også kunne anmode ESRB om at rette en henstilling, jf. artikel 16 i forordning (EU) nr. 1092/2010, til en eller flere medlemsstater, som er i stand til at anerkende den systemiske buffer, og henstille, at de gør det. Denne henstilling er underlagt "overhold eller forklar"-reglen i artikel 3, stk. 2, og artikel 17 i nævnte forordning. (88) Det er hensigtsmæssigt, at medlemsstaternes beslutninger om kontracykliske buffersatser så vidt muligt koordineres. I denne henseende vil ESRB, hvis de kompetente eller udpegede myndigheder anmoder om det, kunne lette drøftelserne mellem disse myndigheder om fastsættelse af de foreslåede buffersatser, herunder relevante variabler. (89) Når et kreditinstitut eller et investeringsselskab ikke fuldt ud opfylder det kombinerede bufferkrav, bør det pålægges foranstaltninger, der har til formål at sikre, at dets kapitalgrundlag genoprettes rettidigt. For at bevare kapital er det hensigtsmæssigt at indføre afpassede restriktioner for udlodning af overskud, herunder udbetaling af udbytte og variabel aflønning. For at sikre, at sådanne kreditinstitutter eller investeringsselskaber har en troværdig strategi for genopretning af kapitalgrundlaget, bør de pålægges i samråd med de kompetente myndigheder at udarbejde en kapitalbevaringsplan, hvori der gøres rede for anvendelsen af restriktioner for udlodninger af overskud og andre foranstaltninger, som kreditinstituttet eller investeringsselskabet agter at træffe for at opfylde de fulde bufferkrav. (90) De relevante myndigheder forventes at indføre højere kapitalgrundlagskrav for globale systemisk vigtige institutter (G-SII'er) for at kompensere for den højere risiko, som G-SII'er udgør for det finansielle system, og de potentielle virkninger i forbindelse med deres sammenbrud for skatteyderne. Hvis en myndighed indfører en systemisk buffer og G-SII-bufferen finder anvendelse, bør den højeste af de to finde anvendelse. Hvis den systemiske buffer kun finder anvendelse på indenlandske eksponeringer i en medlemsstat bør den gælde kumulativt sammen med G-SII-bufferen eller bufferen for andre systemisk vigtige institutter (O-SII), der finder anvendelse i overensstemmelse med dette direktiv. (91) Tekniske standarder for finansielle tjenesteydelser bør sikre konsekvent harmonisering og passende beskyttelse af indskydere, investorer og forbrugere i hele Unionen. Da EBA sidder inde med højt specialiseret faglig kompetence, ville det være effektivt og hensigtsmæssigt at lade denne myndighed få til opgave at udarbejde udkast til reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, som ikke indebærer politikbeslutninger, med henblik på forelæggelse for Kommissionen. EBA bør sikre effektive administrative processer og rapporteringsprocesser ved udarbejdelsen af tekniske standarder. (92) Kommissionen bør vedtage de reguleringsmæssige tekniske standarder, som EBA udarbejder om tilladelse til og erhvervelser af væsentlige kapitalandele i kreditinstitutter, udveksling af oplysninger mellem kompetente myndigheder, udøvelse af retten til fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, tilsynssamarbejde, aflønningspolitik i kreditinstitutter og investeringsselskaber samt tilsyn med blandede finansielle holdingselskaber, ved delegerede retsakter i henhold til artikel 290 i TEUF og i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010. Kommissionen og EBA bør sikre, at disse standarder kan anvendes af alle de berørte institutter på en måde, som står i et rimeligt forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af de pågældende institutter og deres virksomhed. (93) I betragtning af detaljeringsgraden ved og mængden af reguleringsmæssige tekniske standarder, som skal vedtages i medfør af dette direktiv, bør den periode i hvilken Europa-Parlamentet og Rådet kan gøre indsigelse mod en reguleringsmæssig teknisk standard, hvis Kommissionen vedtager en reguleringsmæssig teknisk standard, der er identisk med det af EBA forelagte udkast til reguleringsmæssig teknisk standard, når det er hensigtsmæssigt forlænges med én måned. Endvidere bør Kommissionen sigte mod at vedtage de reguleringsmæssige tekniske standarder i tilstrækkelig god tid til, at Europa-Parlamentet og Rådet kan foretage en fuld kontrol under hensyntagen til mængden og kompleksiteten af de reguleringsmæssige tekniske standarder og de nærmere bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forretningsorden og deres arbejdsprogram og sammensætning. (94) Kommissionen bør også tillægges beføjelse til at vedtage gennemførelsesmæssige tekniske standarder udarbejdet af EBA for tilladelse til og erhvervelser af væsentlige kapitalandele i kreditinstitutter, udveksling af oplysninger mellem kompetente myndigheder, tilsynssamarbejde, specifikke tilsynskrav og tilsynsmyndigheders videregivelse af oplysninger ved gennemførelsesretsakter i henhold til artikel 291 i TEUF og i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010. (95) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv tillægges Kommissionen gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser ( 11 ). (96) For at præcisere kravene i dette direktiv bør Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF delegeres beføjelser til at præcisere definitionerne og terminologien i dette direktiv, udvide den opstillede liste over aktiviteter, som er omfattet af principperne om gensidig anerkendelse og forbedre udvekslingen af oplysninger om kreditinstitutternes filialer. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og til Rådet. (97) Henvisninger til direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF bør betragtes som henvisninger til dette direktiv og til forordning (EU) nr. 575/2013. (98) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF af 16. december 2002 om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat ( 12 ), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked ( 13 ), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) ( 14 ), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/110/EF af 16. september 2009 om adgang til at optage og udøve virksomhed som udsteder af elektroniske penge og tilsyn med en sådan virksomhed ( 15 ), og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde ( 16 ) henviser til bestemmelser i direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF, som omhandler kapitalgrundlagskrav, og som nu er fastlagt i nærværende direktiv og i forordning (EU) nr. 575/2013. Derfor bør henvisningerne i de pågældende direktiver til direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF betragtes som henvisninger til bestemmelserne vedrørende kapitalgrundlagskrav i dette direktiv og i forordning (EU) nr. 575/2013. (99) For at der kan udarbejdes tekniske standarder, således at de institutter, der indgår i et finansielt konglomerat, anvender de relevante metoder til beregning af den krævede kapital på et konsolideret grundlag, bør direktiv 2002/87/EF ændres i overensstemmelse hermed. (100) For at det indre marked på bankområdet kan fungere mere effektivt, og for at sikre borgerne i Unionen en passende grad af gennemsigtighed er det nødvendigt, at de kompetente myndigheder på en måde, der gør det muligt at foretage en meningsfuld sammenligning, offentliggør oplysninger om, hvordan dette direktiv gennemføres. (101) Hvad angår tilsynet med likviditeten bør medlemsstaterne indrømmes en overgangsperiode frem til det tidspunkt, hvor det regelsæt, der indeholder detaljerede kriterier for likviditetsdækningen, træder i kraft. (102) For at sikre institutterne en stabil, smidig og gradvis overgang til nye krav på EU-plan til likviditet og stabil finansiering bør de kompetente myndigheder fuldt ud udnytte deres tilsynsbeføjelser i medfør af dette direktiv, samt i medfør af eventuelle gældende nationale lovbestemmelser. De kompetente myndigheder bør vurdere hvorvidt der er et behov for at anvende administrative sanktioner eller andre administrative foranstaltninger, herunder tilsynsafgifter, hvis størrelse i store træk bør fastsættes i forhold til forskellen mellem et instituts reelle likviditet og kravene til likviditet og stabil finansiering. Ved udarbejdelsen af denne vurdering bør de kompetente myndigheder tage behørigt hensyn til markedsforholdene. Disse administrative sanktioner eller andre administrative foranstaltninger bør gælde, indtil der indføres detaljerede, bindende retsakter om krav til likviditet og stabil finansiering på EU-plan. (103) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger ( 17 ) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger ( 18 ) bør i alle enkeltheder finde anvendelse på behandlingen af personoplysninger i forbindelse med dette direktiv. (104) Målene for dette direktiv, nemlig fastsættelse af bestemmelser om adgangen til at udøve virksomhed som institut og tilsynet med institutter, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor, på grund af den påtænkte foranstaltnings omfang og virkninger, bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål. (105) I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter har medlemsstaterne forpligtet sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med dette direktiv finder lovgiver, at fremsendelsen af sådanne dokumenter er berettiget. (106) Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er blevet hørt i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2, i forordning (EF) nr. 45/2001 og har afgivet en udtalelse ( 19 ). (107) Direktiv 2002/87/EF og direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF bør ophæves – ud fra følgende betragtninger: VEDTAGET DETTE DIREKTIV:







AFSNIT I

GENSTAND, ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER

Artikel 1

Genstand

Dette direktiv fastlægger regler vedrørende:

a) adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og investeringsselskab (sammen benævnt "institutter")

b) de kompetente myndigheders tilsynsbeføjelser og -redskaber til udøvelse af tilsyn med institutter

c) de kompetente myndigheders tilsyn med institutter på en måde, som er forenelig med de regler, der er fastlagt i forordning (EU) nr. 575/2013

d) offentliggørelseskrav til de kompetente myndigheder på området for regulering af og tilsyn med institutter.

Artikel 2

Anvendelsesområde

1. Dette direktiv finder anvendelse på institutter.

2. Artikel 30 finder anvendelse på lokale firmaer.

3. Artikel 31 finder anvendelse på selskaber, som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 2, litra c) i forordning (EU) nr. 575/2013.

4. Artikel 34 og afsnit VII, kapitel 3, finder anvendelse på finansielle holdingselskaber, blandede finansielle holdingselskaber og holdingselskaber med blandede aktiviteter, der har deres hovedkontor i Unionen.

5. Dette direktiv finder ikke anvendelse på:

1) adgang til at udøve virksomhed som investeringsselskab, i det omfang dette er omfattet af direktiv 2004/39/EF

2) centralbanker

3) postgirokontorer

4) i Belgien: "Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut"

5) i Danmark: "Eksport Kredit Fonden", "Eksport Kredit Fonden A/S", "Danmarks Skibskredit A/S" og "KommuneKredit"

6) i Tyskland: "Kreditanstalt für Wiederaufbau", foretagender, der i medfør af "Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz" er anerkendt som organer inden for den nationale boligpolitik, og hvis hovedvirksomhed ikke er bankvirksomhed, samt foretagender, der i medfør af nævnte lov er anerkendt som almennyttige boligselskaber

7) i Estland: "hoiu-laenuühistud" som andelsforetagender, der er anerkendt i medfør af "hoiu-laenuühistu seadus"

8) i Irland: "credit unions" og "friendly societies"

9) i Grækenland: "Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων" (Tamio Parakatathikon kai Danion)

10) i Spanien: "Instituto de Crédito Oficial"

11) i Frankrig: "Caisse des dépôts et consignations"

12) i Italien: "Cassa Depositi e Prestiti"

13) i Letland: "krājaizdevu sabiedrības", foretagender, der i medfør af "krājaizdevu sabiedrību likums" er anerkendt som andelsforetagender, der udelukkende yder finansielle tjenesteydelser til deres medlemmer

14) i Litauen: "kredito unijos" bortset fra "Centrinė kredito unija"

15) i Ungarn: "MFB Magyar Fejlesztési Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság" og "Magyar Export-Import Bank Zártkörűen Működő Részvénytársaság"

16) i Nederlandene: "Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV", "NV Nordelijke Ontwikkelingsmaatschappij", "NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering" og "Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV"

17) i Østrig: foretagender, der er anerkendt som almennyttige boligselskaber, og "Österreichische Kontrollbank AG"

18) i Polen: "Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo – Kredytowe" og "Bank Gospodarstwa Krajowego"

19) i Portugal: "Caixas Económicas", der har eksisteret siden den 1. januar 1986, med undtagelse af dem, som er oprettet i aktieselskabsform, og af "Caixa Económica Montepío Geral"

20) i Slovenien: "SID-Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana".

21) i Finland: "Teollisen yhteistyön rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB", og "Finnvera Oyj/Finnvera Abp"

22) i Sverige: "Svenska Skeppshypotekskassan"

23) i Det Forenede Kongerige: "National Savings Bank", "Commonwealth Development Finance Company Ltd", "Agricultral Mortgage Corporation Ltd", "Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd", "Crown Agents for overseas governments and administrations", "credit unions" og "municipal banks".

6. De enheder, som omhandles i nærværende artikels stk. 5, nr. 1) og nr. 3)-23), betragtes som finansieringsinstitutter i forbindelse med artikel 34 og afsnit VII, kapitel 3.

Artikel 3

Definitioner

1. I dette direktiv forstås ved:

1) "kreditinstitut": et kreditinstitut, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013

2) "investeringsselskab": et investeringsselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 2), i forordning (EU) nr. 575/2013

3) "institut": et institut, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 3), i forordning (EU) nr. 575/2013

4) "lokalt firma": et lokalt firma, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 4), i forordning (EU) nr. 575/2013

5) "forsikringsselskab": et forsikringsselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 5), i forordning (EU) nr. 575/2013

6) "genforsikringsselskab": en genforsikringsselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 6), i forordning (EU) nr. 575/2013

7) "ledelsesorgan": det eller de organer i et institut udpeget i overensstemmelse med national ret, der har beføjelse til at fastlægge instituttets strategi, mål og generelle ledelsesprincipper, og som kontrollerer og overvåger ledelsens beslutningstagning, og dette omfatter de personer, der varetager den faktiske ledelse af instituttets virksomhed.

8) "ledelsesorganet i dets tilsynsfunktion" ledelsesorganet der handler i sin funktion med kontrol og overvågning af ledelsens beslutningstagning

9) "den daglige ledelse": de fysiske personer, der udøver ledelsesfunktioner i et institut, og som er ansvarlige for instituttets daglige ledelse og står til ansvar herfor over for ledelsesorganet

10) "systemisk risiko": en risiko for forstyrrelse af det finansielle system, som kan få alvorlige negative konsekvenser for det finansielle system og realøkonomien

11) "modelrisiko": et instituts potentielle tab som konsekvens af beslutninger, der hovedsagelig baseres på output fra interne modeller, på grund af fejl i udviklingen, gennemførelsen eller anvendelsen af sådanne modeller.

12) "eksponeringsleverende institut": et eksponeringsleverende institut, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 13), i forordning (EU) nr. 575/2013

13) "organiserende institut": et organiserende institut, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 14), i forordning (EU) nr. 575/2013

14) "moderselskab": et moderselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 15), i forordning (EU) nr. 575/2013

15) "datterselskab": et datterselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 16), i forordning (EU) nr. 575/2013

16) "filial": en filial, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 17), i forordning (EU) nr. 575/2013

17) "accessorisk servicevirksomhed": accessorisk servicevirksomhed, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 18), i forordning (EU) nr. 575/2013

18) "porteføljeadministrationsselskab": et porteføljeadministrationsselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 19), i forordning (EU) nr. 575/2013

19) "finansielt holdingselskab": et finansielt holdingselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 20), i forordning (EU) nr. 575/2013

20) "blandet finansielt holdingselskab": et blandet finansielt holdingselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 21), i forordning (EU) nr. 575/2013

21) "blandet holdingselskab": et blandet holdingselskab, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 22), i forordning (EU) nr. 575/2013

22) "finansieringsinstitut": et finansieringsinstitut, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 26), i forordning (EU) nr. 575/2013

23) "enhed i den finansielle sektor": en enhed i den finansielle sektor, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 27), i forordning (EU) nr. 575/2013

24) "moderinstitut i en medlemsstat": et moderinstitut i en medlemsstat, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 28), i forordning (EU) nr. 575/2013

25) "moderinstitut i Unionen": et moderinstitut i Unionen, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 29), i forordning (EU) nr. 575/2013

26) "finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat": et finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 30), i forordning (EU) nr. 575/2013

27) "finansielt moderholdingselskab i Unionen": et finansielt moderholdingselskab i Unionen, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 31), i forordning (EU) nr. 575/2013

28) "blandet finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat": blandet finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 32), i forordning (EU) nr. 575/2013

29) "blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen": et blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 33), i forordning (EU) nr. 575/2013

30) "systemisk vigtigt institut": et moderselskab i Unionen, et finansielt moderholdingselskab, et blandet finansielt moderholdingselskab eller et institut, hvis sammenbrud eller vanskeligheder kan føre til systemisk risiko.

31) "central modpart": en central modpart, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 34), i forordning (EU) nr. 575/2013

32) "kapitalinteresse": kapitalinteresse, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 35), i forordning (EU) nr. 575/2013

33) "kvalificeret andel": kvalificeret andel, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 36), i forordning (EU) nr. 575/2013

34) "kontrol": kontrol, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 37), i forordning (EU) nr. 575/2013

35) "snævre forbindelser": snævre forbindelser, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 38), i forordning (EU) nr. 575/2013

36) "kompetent myndighed": en kompetent myndighed, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 40), i forordning (EU) nr. 575/2013

37) "konsoliderende tilsynsmyndighed": konsoliderende tilsynsmyndighed, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 41), i forordning (EU) nr. 575/2013

38) "tilladelse": en tilladelse, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 42), i forordning (EU) nr. 575/2013

39) "hjemland": hjemland, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 43), i forordning (EU) nr. 575/2013

40) "værtsland": værtsland, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 44), i forordning (EU) nr. 575/2013

41) "ESCB-centralbanker": ESCB-centralbanker, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 45), i forordning (EU) nr. 575/2013

42) "centralbanker": centralbanker, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 46), i forordning (EU) nr. 575/2013

43) "konsolideret situation": en konsolideret situation, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 47), i forordning (EU) nr. 575/2013

44) "konsolideret niveau": et konsolideret niveau, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 48), i forordning (EU) nr. 575/2013

45) "delkonsolideret niveau": delkonsolideret niveau, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 49), i forordning (EU) nr. 575/2013

46) "finansielle instrumenter": finansielle instrumenter, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 50), i forordning (EU) nr. 575/2013

47) "kapitalgrundlag": kapitalgrundlag, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 118), i forordning (EU) nr. 575/2013

48) "operationel risiko": operationel risiko, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 52), i forordning (EU) nr. 575/2013

49) "kreditrisikoreduktion": kreditrisikoreduktion, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 57), i forordning (EU) nr. 575/2013

50) "securitisering": securitisering, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 61), i forordning (EU) nr. 575/2013

51) "securitiseringsposition": securitseringsposition, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 62), i forordning (EU) nr. 575/2013

52) "securitiseringsenhed med særligt formål": securitiseringsenhed med særligt formål, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 66), i forordning (EU) nr. 575/2013

53) "skønsmæssige pensionsydelser": skønsmæssige pensionsydelser, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 73), i forordning (EU) nr. 575/2013

54) "handelsbeholdning": handelsbeholdning, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 86), i forordning (EU) nr. 575/2013

55) "reguleret marked": reguleret marked, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 92), i forordning (EU) nr. 575/2013

56) "gearing": gearing, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 93), i forordning (EU) nr. 575/2013

57) "risiko for overdreven gearing": risiko for overdreven gearing, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 93), i forordning (EU) nr. 575/2013

58) "eksternt kreditvurderingsinstitut": et eksternt kreditvurderingsinstitut, som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 98), i forordning (EU) nr. 575/2013

59) "interne metoder": metoden med interne ratings som omhandlet i artikel 138, stk. 1, metoden med interne modeller som omhandlet i artikel 216, metoden med egne skøn som omhandlet i artikel 220, metoden med avanceret måling som omhandlet i artikel 301, stk. 2, metoden med interne modeller som omhandlet i artikel 277 og 352 og metoden med intern vurdering som omhandlet i artikel 254, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013

2. Når der i dette direktiv henvises til ledelsesorganet og hvor ledelsesorganers ledelsesfunktion og tilsynsfunktion i henhold til national lovgivning overdrages til forskellige organer eller forskellige medlemmer i et organ, foretager medlemsstaten en skelnen mellem de ansvarlige organer eller medlemmer af ledelsesorganet i overensstemmelse med sin nationale lovgivning, medmindre andet er fastsat i dette direktiv.







AFSNIT II

KOMPETENTE MYNDIGHEDER

Artikel 4

Udpegning af de kompetente myndigheder og deres beføjelser

1. Medlemsstaterne udpeger de kompetente myndigheder, der varetager de i dette direktiv og i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede funktioner og opgaver. De underretter Kommissionen og EBA herom med angivelse af en eventuel kompetencefordeling.

2. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder fører tilsyn med institutters og, hvis det er relevant, finansielle holdingselskabers og blandede finansielle holdingselskabers aktiviteter for at kunne vurdere, om de overholder bestemmelserne i dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013.

3. Medlemsstaterne sikrer, at der er truffet passende foranstaltninger til, at de kompetente myndigheder kan få de oplysninger, der er nødvendige for at vurdere, om institutterne og, hvis det er relevant, de finansielle holdingselskaber og de blandede finansielle holdingselskaber overholder kravene i stk. 2, og undersøge eventuelle overtrædelser af disse krav.

4. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder i nødvendigt omfang har ekspertise, ressourcer, operationel kapacitet, de beføjelser og den uafhængighed, der er nødvendige for at varetage funktionerne vedrørende de tilsyn, undersøgelser og sanktioner, der er fastlagt i dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013.

5. Medlemsstaterne stiller krav om, at institutterne giver deres hjemlands kompetente myndigheder alle de oplysninger, der er nødvendige for at vurdere, om de regler, der er vedtaget i overensstemmelse med dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013, er overholdt. Medlemsstaterne sikrer endvidere, at institutternes interne kontrolmekanismer og administrative og regnskabsmæssige praksis gør det muligt til enhver tid at kontrollere, om de overholder disse regler.

6. Medlemsstaterne sikrer, at institutterne registrerer alle deres transaktioner og dokumenterer alle deres systemer og processer, som er omfattet af dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013, på en sådan måde, at de kompetente myndigheder til enhver tid kan kontrollere, at dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013 overholdes.

7. Medlemsstaterne sikrer, at tilsynsfunktionerne i henhold til dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013 og eventuelle andre af de kompetente myndigheders funktioner er adskilt fra og uafhængige af de funktioner, der vedrører afviklingen. Medlemsstaterne underretter Kommissionen og EBA herom med angivelse af en eventuel kompetencefordeling.

8. Medlemsstaterne sikrer, at når andre myndigheder end de kompetente myndigheder har beføjelse til at forestå afvikling, skal disse andre myndigheder arbejde tæt sammen med og konsultere de kompetente myndigheder om udarbejdelsen af afviklingsplanerne.

Artikel 5

Samordning inden for medlemsstaterne

Hvis der i en medlemsstat er mere end én myndighed, der er beføjet til at udøve tilsyn med kreditinstitutter, investeringsselskaber og finansieringsinstitutter, træffer medlemsstaterne de fornødne foranstaltninger til at sikre samordning mellem disse myndigheder.

Artikel 6

Samarbejde inden for Det Europæiske Finanstilsynssystem

De kompetente myndigheder tager under varetagelsen af deres opgaver hensyn til konvergensen i forbindelse med tilsynsredskaber og tilsynspraksis i anvendelsen af love og administrative bestemmelser vedtaget i henhold til dette direktiv og til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013. Medlemsstaterne sikrer med henblik herpå, at:

a) de kompetente myndigheder som parter i Det Europæiske Finanstilsynssystem (ESFS) samarbejder i tillid og fuld gensidig respekt, navnlig når de sikrer et flow af relevante og pålidelige oplysninger mellem dem selv og de andre parter i ESFS, i overensstemmelse med princippet om loyalt samarbejde i artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union

b) de kompetente myndigheder deltager i EBA's arbejde og, hvor det er relevant, i tilsynskollegiet

c) de kompetente myndigheder træffer alle foranstaltninger for at overholde de retningslinjer og henstillinger, som EBA har udstedt i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010, og at reagere på de advarsler og henstillinger, som ESRB har rettet i henhold til artikel 16 i forordning (EU) nr. 1092/2010

d) de kompetente myndigheder samarbejder tæt med ESRB

e) de nationale mandater, der er tildelt de kompetente myndigheder, ikke forhindrer dem i at udføre deres opgaver som medlemmer af EBA eller, hvis det er relevant, af ESRB eller i medfør af dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013.

Artikel 7

Tilsynets EU-dimension

De kompetente myndigheder i hver medlemsstat tager ved udførelsen af deres generelle opgaver behørigt hensyn til de potentielle virkninger, som deres beslutninger kan have på stabiliteten af det finansielle system i de andre berørte medlemsstater, og navnlig i nødsituationer, på grundlag af de oplysninger, der er til rådighed på det relevante tidspunkt.







AFSNIT III

KRAV VEDRØRENDE ADGANGEN TIL AT UDØVE VIRKSOMHED SOM KREDITINSTITUT







KAPITEL 1

Generelle krav vedrørende adgangen til at udøve virksomhed som kreditinstitut

Artikel 8

Tilladelse

1. Medlemsstaterne stiller krav om, at kreditinstitutter er meddelt tilladelse, før de påbegynder deres virksomhed. Uden at dette berører bestemmelserne i artikel 10-14, fastsætter medlemsstaterne kravene herfor og underretter EBA herom.

2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere:

a) de oplysninger, der skal forelægges for de kompetente myndigheder ved ansøgningen om tilladelse til at udøve virksomhed som kreditinstitut, herunder driftsplanen, jf. artikel 10

b) de krav, som finder anvendelse på aktionærer og selskabsdeltagere med kvalificerede kapitalandele, jf. artikel 14 og

c) forhold, der kan hindre den kompetente myndighed i effektivt at varetage sine tilsynsopgaver, som omhandlet i artikel 14.

Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit, litra a), b. og c), omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.

3. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder om standardformularer, -modeller og -procedurer for forelæggelse af i stk. 2, første afsnit, litra a) nævnte oplysninger.

Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.

4. EBA forelægger senest den 31. december 2015 Kommissionen udkast til de i stk. 2 og 3 omhandlede tekniske standarder.

Artikel 9

Forbud for personer eller andre virksomheder end kreditinstitutter mod erhvervsmæssigt at tage imod indskud eller andre tilbagebetalingspligtige midler fra offentligheden

1. Medlemsstaterne forbyder personer eller virksomheder, som ikke er kreditinstitutter, erhvervsmæssigt at tage imod indskud eller andre tilbagebetalingspligtige midler fra offentligheden.

2. Stk. 1 finder ikke anvendelse, når en medlemsstat, en regional eller lokal myndighed i en medlemsstat eller offentlige internationale organisationer, som en eller flere medlemsstater er medlem af, tager imod indskud eller andre tilbagebetalingspligtige midler, og ej heller i tilfælde, der udtrykkeligt er omfattet af national lovgivning eller EU-ret, forudsat at disse aktiviteter er undergivet regler og tilsyn med henblik på beskyttelse af indskydere eller investorer.

Artikel 10

Driftsplan og organisationsstruktur

Medlemsstaterne stiller krav om, at der til en ansøgning om tilladelse skal knyttes en driftsplan med angivelse af arten af de påtænkte forretninger og kreditinstituttets organisationsstruktur.

Artikel 11

Økonomiske behov

Medlemsstaterne stiller ikke krav om, at anmodningen om tilladelse skal behandles ud fra markedets økonomiske behov.

Artikel 12

Startkapital

1. Med forbehold af andre generelle betingelser, der måtte være fastsat i national lovgivning, afviser de kompetente myndigheder at meddele tilladelse til påbegyndelse af udøvelsen af virksomhed som kreditinstitut, når et kreditinstitut ikke har et særskilt kapitalgrundlag, eller når startkapitalen er mindre end 5 mio. EUR.

2. Startkapitalen omfatter kun et eller flere af de elementer, som er omhandlet i artikel 24, stk. 1, litra a)-e), i forordning (EU) nr. 575/2013.

3. Medlemsstaterne kan beslutte at lade de virksomheder, der ikke opfylder kravet om have et særskilt kapitalgrundlag, men som eksisterede den 15. december 1979, fortsætte deres virksomhed. De kan fritage disse kreditinstitutter for at opfylde betingelsen i artikel 13, stk. 1, første afsnit.

4. Medlemsstaterne kan dog meddele tilladelse til særlige kategorier af kreditinstitutter, hvis startkapital er mindre end den i stk. 1 fastsatte, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:

a) Startkapitalen er ikke mindre end 1 mio. EUR.

b) De pågældende medlemsstater giver Kommissionen og EBA en begrundelse for, hvorfor de udnytter denne mulighed.

Artikel 13

Varetagelse af den faktiske ledelse og hovedkontorets beliggenhed

1. De kompetente myndigheder meddeler kun tilladelse til at påbegynde virksomhed som kreditinstitut, når der er mindst to personer, der varetager den faktiske ledelse af det ansøgende kreditinstituts virksomhed.

De afviser at meddele tilladelse, hvis medlemmerne af ledelsesorganet ikke opfylder kravene fastsat i artikel 91, stk. 1.

2. Medlemsstaterne stiller krav om:

a) at kreditinstitutter, der er juridiske personer, og som i henhold til deres nationale lovgivning har et vedtægtsmæssigt hjemsted, har hovedkontor og vedtægtsmæssigt hjemsted i samme medlemsstat

b) at andre kreditinstitutter end de i litra a) omhandlede har hovedkontor i den medlemsstat, der har meddelt tilladelsen, og i hvilken de rent faktisk driver forretning.

Artikel 14

Aktionærer og selskabsdeltagere

1. De kompetente myndigheder afviser at meddele tilladelse til at udøve virksomhed som kreditinstitut, medmindre kreditinstituttet har oplyst dem navnene på de aktionærer eller selskabsdeltagere, det være sig fysiske eller juridiske personer, der direkte eller indirekte besidder kvalificerede kapitalandele, og størrelsen af disse kapitalandele, og hvis der ikke er nogen kvalificerede kapitalandele, navnene på de tyve største aktionærer eller selskabsdeltagere.

Ved bestemmelsen af, om kriterierne for en kvalificeret kapitalandel er opfyldt, tages de stemmerettigheder, der er nævnt i artikel 9 og 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/109/EF af 15. december 2004 om harmonisering af gennemsigtighedskrav i forbindelse med oplysninger om udstedere, hvis værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked ( 20 ), samt betingelserne for sammenlægning heraf fastsat i nævnte direktivs artikel 12, stk. 4 og 5, i betragtning.

Medlemsstaterne tager ikke hensyn til stemmerettigheder eller aktier, som institutter besidder, som følge af at de har stillet garanti for finansielle instrumenter eller placering af finansielle instrumenter på grundlag af en fast forpligtelse som omhandlet i bilag I, afsnit A, nr. 6), til direktiv 2004/39/EF, forudsat at sådanne rettigheder ikke udøves eller på anden måde anvendes til at gribe ind i udstederens ledelse og senest afhændes et år efter erhvervelsen.

2. De kompetente myndigheder afviser at meddele tilladelse til at påbegynde udøvelse af virksomhed som kreditinstitut, hvis de under hensyn til nødvendigheden af at sikre en forsvarlig og forsigtig forvaltning af et kreditinstitut ikke er overbevist om de pågældende aktionærers eller selskabsdeltageres egnethed, navnlig hvis kriterierne i artikel 23, stk. 1, ikke er opfyldt. Artikel 23, stk. 2 og 3, og artikel 24 finder anvendelse.

3. Såfremt der er tale om snævre forbindelser mellem et kreditinstitut og andre fysiske eller juridiske personer, meddeler de kompetente myndigheder kun tilladelse, hvis disse forbindelser ikke hindrer en effektiv varetagelse af deres tilsynsopgaver.

De kompetente myndigheder afviser at meddele tilladelse til at påbegynde udøvelse af virksomhed som kreditinstitut, hvis de love eller administrative bestemmelser i et tredjeland, der gælder for en eller flere fysiske eller juridiske personer, som kreditinstituttet har snævre forbindelser med, eller de problemer, som er forbundet med anvendelse af disse love eller administrative bestemmelser, hæmmer varetagelsen af deres tilsynsopgaver.

De kompetente myndigheder kræver, at kreditinstitutterne meddeler dem de oplysninger, som de har behov for, således at de kan overvåge, at de i dette stykke omhandlede betingelser til stadighed er opfyldt.

Artikel 15

Afvisning af at meddele tilladelse

Afviser en kompetent myndighed at meddele tilladelse til at påbegynde udøvelse af virksomhed som kreditinstitut, underretter den ansøgeren om afgørelsen og begrundelsen herfor senest seks måneder efter ansøgningens modtagelse eller, hvis denne er ufuldstændig, senest seks måneder efter modtagelsen af alle de oplysninger, der er nødvendige for at træffe afgørelse.

Der træffes under alle omstændigheder afgørelse om at meddele eller afvise tilladelse inden for en frist på tolv måneder efter ansøgningens modtagelse.

Artikel 16

Forudgående høring af de kompetente myndigheder i andre medlemsstater

1. Den kompetente myndighed hører, inden den meddeler tilladelse til et kreditinstitut, de kompetente myndigheder i den anden medlemsstat, hvor det pågældende kreditinstitut:

a) er datterselskab af et kreditinstitut, der er meddelt tilladelse i denne anden medlemsstat.

b) er datterselskab af et moderselskab til et kreditinstitut, der er meddelt tilladelse i denne anden medlemsstat.

c) kontrolleres af de samme fysiske eller juridiske personer, som kontrollerer et kreditinstitut, der er meddelt tilladelse i denne anden medlemsstat.

2. Den kompetente myndighed hører forud for meddelelse af tilladelse til et kreditinstitut den kompetente myndighed, som har ansvaret for tilsyn med forsikringsselskaber eller investeringsselskaber i den berørte medlemsstat, når det pågældende kreditinstitut:

a) er datterselskab af et forsikringsselskab eller investeringsselskab, der er meddelt tilladelse i Unionen.

b) er datterselskab af moderselskabet til et forsikringsselskab eller investeringsselskab, der er meddelt tilladelse i Unionen.

c) er kontrolleret af den samme fysiske eller juridiske person, som kontrollerer et forsikringsselskab eller investeringsselskab, der er meddelt tilladelse i Unionen.

3. De i stk. 1 og 2 omhandlede relevante kompetente myndigheder hører navnlig hinanden ved vurdering af aktionærernes egnethed samt af omdømme og erfaring hos medlemmer af ledelsesorganet, som deltager i ledelsen af en anden enhed inden for samme koncern. De udveksler alle oplysninger vedrørende aktionærernes egnethed og ledelsesorganets medlemmers omdømme og erfaring, som har relevans for meddelelse af tilladelse og den løbende vurdering af overholdelsen af betingelserne for udøvelse af virksomhed.

Artikel 17

Filialer af kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse i en anden medlemsstat

Værtslandet kræver ikke tilladelse eller indskudskapital for filialer af kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse i andre medlemsstater. Etablering af og tilsyn med sådanne filialer sker i henhold til bestemmelserne i artikel 35, artikel 36, stk. 1, 2 og 3, artikel 37, artikel 40-46, artikel 49 og artikel 74 og 75.

Artikel 18

Inddragelse af tilladelse

De kompetente myndigheder kan kun inddrage en meddelt tilladelse, såfremt et kreditinstitut:

a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder, udtrykkeligt giver afkald herpå eller har været ophørt med at drive virksomhed i over seks måneder, medmindre der i den pågældende medlemsstat findes bestemmelser om, at tilladelsen i sådanne tilfælde bortfalder

b) har opnået tilladelsen gennem falske erklæringer eller andre uretmæssige midler

c) ikke længere opfylder de betingelser, der stilles for at opnå tilladelse

d) ikke længere opfylder tilsynskravene i del tre, fire, og seks i forordning (EU) nr. 575/2013 eller artikel 104, stk. 1, litra a), eller artikel 105 i dette direktiv eller ikke længere frembyder garanti for at kunne opfylde sine forpligtelser over for sine kreditorer og især ikke længere frembyder sikkerhed for de midler, som dets indskydere har betroet det

e) befinder sig i enhver anden situation, som medfører, at tilladelsen inddrages i henhold til national lovgivning, eller

f) overtræder en af bestemmelserne i artikel 67, stk. 1.

Artikel 19

Kreditinstituttets navn

Kreditinstitutter kan ved udøvelsen af deres virksomhed på Unionens område benytte samme benævnelse, som de bruger i den medlemsstat, hvor deres hovedkontor er beliggende, uanset om der i værtslandet findes bestemmelser om brugen af ordene "bank", "sparekasse" eller andre lignende benævnelser. Såfremt der er risiko for forveksling, kan værtslandet med henblik på tydeliggørelse kræve, at der til benævnelsen føjes en forklarende bemærkning.

Artikel 20

Underretning om meddelelse og inddragelse af tilladelser

1. De kompetente myndigheder underretter EBA om alle tilladelser meddelt i henhold til artikel 8.

2. EBA offentliggør på deres websted og ajourfører regelmæssigt en liste over navnene på alle de kreditinstitutter, der er meddelt tilladelse.

3. Den konsoliderende tilsynsmyndighed tilsender de pågældende kompetente myndigheder og EBA alle oplysninger om kreditinstitutkoncernen i overensstemmelse med artikel 14, stk. 3, artikel 74, stk. 1, og artikel 109, stk. 2, særlig om koncernens juridiske og organisatoriske struktur samt dens ledelse.

4. Den i nærværende artikels stk. 2 omhandlede liste skal indeholde navnene på de kreditinstitutter, der ikke har den i artikel 12, stk. 1, omhandlede kapital, og skal identificere disse kreditinstitutter som sådanne.

5. De kompetente myndigheder underretter EBA om alle inddragelser af tilladelser samt om begrundelsen for sådanne inddragelser.

Artikel 21

Undtagelser for kreditinstitutter, som er varigt tilsluttet et centralt organ

1. De kompetente myndigheder kan undtage kreditinstitutter som omhandlet i artikel 9 i forordning (EU) nr. 575/2013 og på de betingelser, der er fastsat deri, fra kravene i artikel 10 og 12 og artikel 13, stk. 1, i nærværende direktiv.

Medlemsstaterne kan opretholde og gøre brug af gældende nationale ret for så vidt angår anvendelse af en sådan undtagelse, forudsat at det ikke strider mod dette direktiv og forordning (EU) nr. 575/2013.

2. Indrømmer de kompetente myndigheder en undtagelse som omhandlet i stk. 1, finder artikel 17, 33, 34 og 35, artikel 36, stk. 1, 2 og 3, og artikel 39-46 samt afsnit VII, kapitel 2, afdeling II, og afsnit VII, kapitel 4 anvendelse på det centrale organ samt dets tilsluttede institutter som helhed.







KAPITEL 2

Kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut

Artikel 22

Underretning om og vurdering af påtænkte erhvervelser

1. Medlemsstaterne stiller krav om, at enhver fysisk eller juridisk person eller fysiske eller juridiske personer, som handler samlet ("den påtænkte erhverver"), der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut eller direkte eller indirekte yderligere at forøge en sådan kvalificeret kapitalandel i et kreditinstitut med det resultat, at den pågældendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele derved når op på eller overstiger 20, 30 eller 50 %, eller at kreditinstituttet derved bliver den pågældendes datterselskab ("den påtænkte erhvervelse"), skal underrette de kompetente myndigheder for det kreditinstitut, hvori de enten søger at erhverve eller forøge en kvalificeret kapitalandel, skriftligt og inden erhvervelsen, om størrelsen af den kapitalandel, der påtænkes erhvervet, og de relevante oplysninger, der er specificeret i overensstemmelse med artikel 23, stk. 4. Medlemsstaterne kan undlade at anvende tærsklen på 30 %, hvis de anvender en tærskel på en tredjedel i henhold til artikel 9, stk. 3, litra a), i direktiv 2004/109/EF.

2. De kompetente myndigheder anerkender straks skriftligt modtagelsen af den i stk. 1 omhandlede underretning eller de i stk. 3 omhandlede yderligere oplysninger og under alle omstændigheder senest to arbejdsdage efter modtagelsen over for den påtænkte erhverver.

De kompetente myndigheder har en frist på højst 60 arbejdsdage fra datoen for den skriftlige anerkendelse af modtagelsen af underretningen og alle de dokumenter, som medlemsstaten kræver vedlagt underretningen på grundlag af listen i artikel 23, stk. 4 ("vurderingsperioden"), til at foretage den i artikel 23, stk. 1, omhandlede vurdering ("vurderingen").

De kompetente myndigheder underretter den påtænkte erhverver om den dato, hvor vurderingsperioden udløber, samtidig med anerkendelsen af modtagelsen.

3. De kompetente myndigheder kan om nødvendigt i løbet af vurderingsperioden, men ikke efter den 50. arbejdsdag i vurderingsperioden, anmode om yderligere oplysninger, der måtte være nødvendige for at afslutte vurderingen. Denne anmodning skal fremsættes skriftligt og præcisere, hvilke supplerende oplysninger der er behov for.

I perioden mellem de kompetente myndigheders anmodning om oplysninger og modtagelsen af svar herpå fra den påtænkte erhverver suspenderes vurderingsperioden. Suspensionen må ikke overstige 20 arbejdsdage. Eventuelle yderligere anmodninger fra de kompetente myndigheder om at supplere eller præcisere oplysningerne afhænger af de kompetente myndigheders skøn, men må ikke medføre en suspension af vurderingsperioden.

4. De kompetente myndigheder kan forlænge suspensionen som nævnt i stk. 3, andet afsnit, i indtil 30 arbejdsdage, hvis den påtænkte erhverver er hjemmehørende eller er omfattet af lovgivningen i et tredjeland, eller er en fysisk eller juridisk person, som ikke er underlagt tilsyn i medfør af dette direktiv eller direktiv 2009/65/EF, 2009/138/EF eller 2004/39/EF.

5. Beslutter de kompetente myndigheder efter afslutningen af deres vurdering at gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, underretter de inden for en frist på to arbejdsdage og uden at overskride vurderingsperioden den påtænkte erhverver skriftligt herom og angive en begrundelse. Med forbehold af nationale ret kan der på den påtænkte erhververs anmodning offentliggøres en passende begrundelse for denne beslutning. Dette forhindrer ikke en medlemsstat i at lade den kompetente myndighed offentliggøre sådanne oplysninger, uden at den påtænkte erhverver har anmodet herom.

6. Gør de kompetente myndigheder ikke i løbet af vurderingsperioden skriftligt indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, anses den for at være godkendt.

7. De kompetente myndigheder kan fastsætte en maksimumsperiode for afslutningen af den påtænkte erhvervelse og om nødvendigt forlænge denne.

8. Medlemsstaterne må ikke indføre krav om underretning af de kompetente myndigheder eller de kompetente myndigheders godkendelse vedrørende direkte eller indirekte erhvervelse af stemmerettigheder eller kapitalandele, der er strengere end kravene i dette direktiv.

9. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for at fastlægge fælles procedurer, formularer og modeller for samrådet mellem de relevante kompetente myndigheder, jf. artikel 24.

EBA forelæ