1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS ANDET DIREKTIV
af 22. juni 1988
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed
bortset fra livsforsikring, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennem-
førelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 73/239/EØF
(88/357/EØF)
(EFT L 172 af 4.7.1988, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådetsdirektiv 90/618/EØF af 8. november 1990 L 330 44 29.11.1990
▼B
RÅDETS ANDET DIREKTIV
af 22. juni 1988
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fast-sættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelseaf den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv
73/239/EØF
(88/357/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske
Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, og artikel 66,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale
Udvalg(3),
og ud fra følgende betragtninger:Det er nødvendigt at udvikle det indre forsikringsmarked, og for at nå
dette mål bør det gøres lettere for forsikringsvirksomheder, der har
deres vedtægtsmæssige hjemsted i Fællesskabet, at præstere tjeneste-
ydelser i medlemsstaterne og hermed gøre det muligt forforsikringstagerne at rette henvendelse, ikke blot til forsikringssel-skaber, der er etableret i deres eget hjemland, men også tilforsikringsselskaber, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i Fælles-skabet, og som er etableret i andre medlemsstater;
i henhold til Traktaten er enhver forskelsbehandling i forbindelse med
udveksling af tjenesteydelser, som skyldes, at en virksomhed ikke er
etableret i den medlemsstat, hvor ydelsen præsteres, forbudt efter over-
gangsperiodens udløb; dette forbud finder anvendelse på detjenesteydelser, der præsteres fra en hvilken som helst virksomhedinden for Fællesskabet, hvad enten der er tale om en virksomhedsvedtægtsmæssige hjemsted, et agentur eller en filial;
af praktiske grunde bør den frie udveksling af tjenesteydelser fast-
lægges under hensyn dels til forsikringsselskabets etablerede
forretningssted, dels til stedet, hvor risikoen består; der bør derfor lige-
ledes fastsættes en definition af risikoens lokalisering; endvidere måder skelnes mellem virksomhed udøvet gennem et etableret forretnings-sted og virksomhed udøvet som fri udveksling af tjenesteydelser;
bestemmelserne i Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973
om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestem-melser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed,bortset fra livsforsikring(
4), i det følgende benævnt »første direktiv«,
senest ændret ved direktiv 87/344/EØF(5), bør suppleres, særlig for at
præcisere tilsynsmyndighedernes beføjelser og tilsynsmidler; endviderebør der fastsættes særlige bestemmelser for adgang til, udøvelse af ogkontrol med virksomhed, der udøves i henhold til reglerne for friudveksling af tjenestydelser;
der bør gives forsikringstagere, der på grund af deres art eller størrelse,
eller arten af den risiko, som skal forsikres, ikke har behov for særlig
beskyttelse i den medlemsstat, hvor risikoen består, fuld frihed til at
benytte det videst mulige forsikringsmarked; på den anden side børder sikres en tilstrækkelig beskyttelse af andre forsikringstagere;1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 2
(1) EFT nr. C 32 af 12. 2. 1976, s. 2.
(2) EFT nr. C 36 af 13. 2. 1978, s. 14, og EFT nr. 167 af 27. 6. 1988 og afgø-
relse af 15. juni 1988 (endnu ikke offentliggjort i EFT).
(3) EFT nr. C 204 af 30. 8. 1976, s. 13.
(4) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3.
(5) EFT nr. L 185 af 4. 7. 1987, s. 77.
▼B
hensynet til at beskytte forsikringstagerne og undgå konkurrencefor-
vridninger begrunder en samordning af kongruensreglerne i førstedirektiv;
medlemsstaternes bestemmelser inden for forsikringsaftaleret er fortsat
forskellige; friheden til som lovgivning, der skal anvendes på aftalen, at
vælge en anden lovgivning end lovgivningen i den medlemsstat, hvor
risikoen består, kan indrømmes i visse tilfælde efter regler, som tagerhensyn til de særlige omstændigheder;
under dette direktivs anvendelsesområde bør medtages lovpligtige
forsikringer, idet det imidlertid skal kræves, at aftalen, som dækker ensådan forsikring, opfylder de særlige bestemmelser vedrørende denneforsikring i den medlemsstat, hvor forsikringen er lovpligtig;
bestemmelserne i første direktiv om overførsel af forsikringsbestand
bør uddybes og suppleres med bestemmelser, der specielt vedrører dettilfælde, hvor bestanden af forsikringsaftaler, indgået i henhold tilreglerne om udveksling af tjenestesteydelser, overføres til en anden
virksomhed;
fra anvendelsesområdet for de særlige bestemmelser for fri udveksling
af tjenesteydelser bør udelukkes visse risici, for hvilke de særlige
regler, som er udstedt af medlemsstaternes myndigheder ifølge deres
art og samfundsmæssige følger, gør det uhensigtsmæssigt at anvendenævnte bestemmelser; ikke desto mindre bør disse undtagelser attertagesop til behandling, når dette direktiv har været anvendt i en visperiode;
med henblik på at beskytte forsikringstagerne bør medlemsstaterne på
det nuværende samordningsstadium indrømmes mulighed for atbegrænse samtidig udøvelse af forsikringsvirksomhed i form af fri
udveksling af tjenesteydelser og gennem etablering; en sådan begræns-
ning kan ikke fastsættes i de tilfælde, hvor forsikringstagerne ikke harbrug for en sådan beskyttelse:
adgangen til fri udveksling af tjenesteydelser bør underkastes proce-
durer, som sikrer, at forsikringsvirksomheden overholderbestemmelserne vedrørende såvel finansielle garantier som forsikrings-betingelser; disse procedurer kan lettes, i det omfang udveksling aftjenesteydelser vedrører forsikringstagere, som på grund af deres art
eller størrelse eller arten af den risiko, som skal forsikres, ikke har
behov for en særlig beskyttelse i den stat, hvor risikoen består;
på området for fri udveksling af tjenesteydelser er det vigtigt at etab-
lere et særligt samarbejde mellem de kompetente tilsynsmyndigheder i
medlemsstaterne og mellem Kommissionen og disse myndigheder; derbør endvidere indføres en sanktionsordning, der kan anvendes, når envirksomhed, der præsterer tjenesteydelserne, ikke overholder bestem-melserne i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres;
indtil der sker yderligere samordning, bør de tekniske reserver være
omfattet af regler og tilsyn i den medlemsstat, hvor tjenesteydelsernepræsteres, når disse tjenesteydelser vedrører risici, for hvilke den
pågældende stat vil yde forsikringstageren særlig beskyttelse; derimod
er de tekniske reserver fortsat omfattet af regler og kontrol i denmedlemsstat, hvor forsikringsselskabet er etableret, når der ikke ergrundlag for en sådan beskyttelse af forsikringstageren;
visse medlemsstater pålægger ikke forsikringsvirksomhed nogen form
for indirekte skat, medens flertallet af dem anvender særlige skatterog andre bidragsformer, herunder ekstragebyr bestemt til kompensati-onsorganer; i de medlemsstater, hvor sådanne skatter og bidragopkræves, varierer deres struktur og procentsats meget; det bør undgås,
at de bestående forskelle giver sig udslag i konkurrencefordrejninger
mellem medlemsstaterne med hensyn til forsikring; med forbehold afyderligere samordning kan anvendelse af de fiskale bestemmelser ogandre bidragsformer i den medlemsstat, hvor risikoen består, afhjælpeen sådan ulempe; det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte de
bestemmelser, som skal sikre opkrævningen af disse skatter og bidrag;
det bør undgås, at en ikke samordnet anvendelse af dette direktiv og af
Rådetsdirektiv 78/473/EØF af 30. maj 1978 om s amordning af admi-1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 3
▼B
nistrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser vedrørende coassurance-
virksomhed inden for Fællesskabet(1) fører til, at der i hver
medlemsstat opstår tre forskellige ordninger; derfor bør de risici, som
vil kunne dækkes i coassurance i Fællesskabet, fastlægges efter de
kriterier, hvorefter »store risici« fastlægges i nærværende direktiv:
i henhold til Traktatensartikel 8 C bør der tageshens yn til omfanget af
den indsats, der må gøres af økonomier på forskellige udviklingstrin;
visse medlemsstater bør derfor indrømmes en overgangsordning, dermuliggør en gradvis gennemførelse af dette direktivs særlige bestem-melser om fri udveksling af tjenesteydelser —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
Generelle bestemmelser
Artikel 1
Dette direktiv har til formål:
a) at supplere første direktiv 73/239/EØF og
b) at fastsætte særlige bestemmelser om fri udveksling af tjeneste-
ydelser for forsikringsvirksomheder og inden for forsikringsklasser,
som er omfattet af første direktiv.
Artikel 2
I dette direktiv forstås ved
a) første direktiv:
direktiv 73/239/EØF
b) virksomhed:
— i afsnit I og II:
enhver virksomhed, som har opnået administrativ tilladelse i
overensstemmelse med artikel 6 eller artikel 23 i første direktiv
— i afsnit III og V:
enhver virksomhed, som har opnået administrativ tilladelse i
overensstemmelse med artikel 6 i første direktiv
c) etableret forretningssted:
en virksomheds vedtægtsmæssige hjemsted, agentur eller filial, jf.
artikel 3
d) den medlemsstat, hvor risikoen består:
— den medlemsstat, hvor genstanden befinder sig, såfremt forsik-
ringen dækker enten fast ejendom eller fast ejendom og indbo, i
det omfang indboet er dækket af samme forsikringspolice
— den medlemsstat, hvor registreringen er sket, såfremt forsik-
ringen dækker transportmidler af enhver art
— den medlemsstat, hvor forsikringstageren har indgået aftalen,
hvor der er tale om en aftale med en varighed på højst firemåneder vedrørende risici i forbindelse med rejser eller ferie,uanset hvilken forsikringsklasse der er tale om
— den medlemsstat, hvor forsikringstageren har sin sædvanlige
bopæl eller, hvis forsikringstageren er en juridisk person, denmedlemsstat, hvor den i aftalen omhandlede virksomhed erbeliggende, i alle de tilfælde, som ikke udtrykkeligt eromhandlet i de foregående led
e) etableringsmedlemsstaten:
den medlemsstat, i hvilken det etablerede forretningssted, der
dækker risikoen, er beliggende1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 4
(1) EFT nr. L 151 af 7. 6. 1978, s. 25.
▼B
f) den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser:
den medlemsstat, hvor risikoen består, når denne dækkes af et etab-
leret forretningssted, der er beliggende i en anden medlemsstat.
Artikel 3
I første direktiv såvel som i dette direktiv sidestilles en virksomheds
permanente tilstedeværelse på en medlemsstats område med et agentur
eller en filial, også selv om denne tilstedeværelse ikke har form af enfilial eller et agentur, men blot af et kontor, der ledesaf virks omhedenseget personale, eller af en uafhængig person, som har en fast bemyndi-gelse til at handle på virksomhedens vegne i lighed med et agentur.
Artikel 4
I henhold til dette direktiv og første direktiv omfatter de almindelige og
særlige policebetingelser ikke specifikke betingelser, der er beregnet på
i de enkelte tilfælde at tage hensyn til de særlige omstændigheder vedden risiko, der skal dækkes.
AFSNIT II
Supplerende bestemmelser til første direktiv
Artikel 5
I artikel 5 i første direktiv tilføjes følgende litra:
»d) store risici:
i) risici under forsikringsklasse 4, 5, 6, 7, 11 og 12 i punkt A
i bilaget
ii) risici under forsikringsklasse 14 og 15 i punkt A i bilaget,
når forsikringstageren i erhvervsmæssigt øjemed udøverindustri-, handels- eller liberal virksomhed, og risikoenvedrører denne virksomhed
iii) risici under forsikringsklasse 8, 9, 13 og 16 i punkt A i bi-
laget, for så vidt forsikringstageren ligger over dentalmæssige grænse for mindst to af nedenstående tre krite-rier:
første etape: indtil 31. december 1992:
— statussum: 12,4 mio ECU
— nettoomsætning: 24 mio ECU
— gennemsnitligt antal ansatte i løbet af regnskabsåret:
500
anden etape: fra 1. januar 1993:
— statussum: 6,2 mio ECU
— nettoomsætning: 12,8 mio ECU
— gennemsnitligt antal ansatte i løbet af regnskabsåret:
250.
Såfremt forsikringstageren indgår i en gruppe af virksom-
heder, for hvilke der udarbejdes konsoliderede regnskaber
i overensstemmelse med direktiv 83/349/EØF(
1), gælder
ovenstående kriterier for de konsoliderede regnskaber.
Hver medlemsstat har mulighed for til den i nr. iii)
omhandlede kategori at tilføje risici, som forsikres af
faglige sammenslutninger, joint ventures og ad hoc-sammenslutninger.«
Artikel 6
For så vidt angår anvendelsen af artikel 15, stk. 2, første afsnit, og
artikel 24 i første direktiv skal medlemsstaterne overholde kongruens-reglerne i bilag 1 til nærværende direktiv.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 5
(1) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1.
▼B
Artikel 7
1. Det bestemmes i overensstemmelse med følgende bestemmelser,
hvilken lovgivning der skal gælde for de af dette direktiv omfattedeforsikringsaftaler, der dækker risici, som består i medlemsstaterne:
a) når forsikringstageren har sin sædvanlige bopæl eller sit hovedsæde
på den medlemsstats område, hvor risikoen består, gælder denne
medlemsstats lovgivning for forsikringsaftalen; parterne kan dog,dersom denne stats retsregler giver mulighed herfor, vælge lovgiv-ningen i et andet land
b) når forsikringstageren ikke har sin sædvanlige bopæl eller sit hoved-
sæde i den medlemsstat, hvor risikoen består, kan parterne i
forsikringsaftalen vælge at anvende enten lovgivningen i denmedlemsstat, hvor risikoen består, eller lovgivningen i det land,hvor forsikringstageren har sin sædvanlige bopæl eller sit hoved-sæde
c) såfremt forsikringstageren udøver handels-, industri- eller liberal
virksomhed, og aftaler dækker to eller flere risici, der vedrører disseformer for virksomhed, og som består i forskellige medlemsstater,omfatter adgangen til at vælge, hvilken lovgivning der skal gældefor aftalen, disse medlemsstaters lovgivning samt lovgivningen idet land, hvor forsikringstageren har sin sædvanlige bopæl eller sit
hovedsæde
d) indrømmer de i litra b) og c) omhandlede medlemsstater større
frihed med hensyn til valg af den lovgivning, der skal gælde foraftalen, kan parterne uanset disse litra påberåbe sig denne frihed
e) når den af aftalen dækkede risiko er begrænset til skader, der kan
opstå i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor risikoenbestår, som defineret i artikel 2, litra d), kan parterne uanset litraa), b) og c) til enhver tid vælge førstnævnte stats lovgivning
f) for så vidt angår de risici, der er omhandlet i artikel 5, litra d), nr.
i), i første direktiv, kan aftalens parter vælge en hvilken som helst
lovgivning
g) parternesvalg af en bes temt lovgivning i de i litra a) eller f)
omhandlede tilfælde kan, hvisalle andre relevante oms tændigheder
på tidspunktet for dette valg kun har tilknytning til en enkelt
medlemsstat, ikke medføre tilsidesættelse af de ufravigelige regler idenne stat, dvs. de regler, som efter denne stats lovgivning ikke kanfravigesved aftale
h) det i de foregående litra omhandlede valg skal enten være udtrykke-
ligt eller klart kunne udledes af aftalens bestemmelser eller af
sagens omstændigheder; såfremt dette ikke er tilfældet, eller derikke er truffet noget valg, gælder for aftalen lovgivningen i det afde lande, der kan komme i betragtning i henhold til de foregåendelitra, som den er nærmest knyttet til; dersom en bestemt del kanudskilles fra resten af aftalen, og denne del har nærmere tilknytning
til et andet af de lande, der kan komme i betragtning i henhold til de
foregående litra, kan dog undtagelsesvis lovgivningen i dette andetland finde anvendelse på denne del af aftalen; der er formodningfor, at aftalen har nærmest tilknytning til den medlemsstat, hvor risi-koen består
i) når en stat består af flere territoriale enheder, som hver har sine
egne retsregler med hensyn til aftalemæssige forpligtelser, betragteshver enhed som et land med henblik på at fastlægge den lovgivning,der skal gælde i henhold til dette direktiv
en medlemsstat, hvor forskellige territoriale enheder har deres egne
retsregler med hensyn til aftalemæssige forpligtelser, er ikkeforpligtet til at lade bestemmelserne i dette direktiv gælde forkonflikter, som måtte opstå mellem disse enheders retsregler.
2. Denne artikel berører ikke anvendelsen af de ufravigelige regler i
lovgivningen i domstolslandet, der gælder for forholdet, uanset hvilkenlovgivning der gælder for aftalen.
Hvis en medlemsstats nationale lovgivning tillader det, kan de ufravi-
gelige regler i lovgivningen i den medlemsstat, hvor risikoen består,1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 6
▼B
eller i en medlemsstat, som kræver lovpligtig forsikring, anvendes,
såfremt og i det omfang disse regler ifølge disse landes ret skalanvendes uden hensyn til, hvilken stats lovgivning der i øvrigt gælder
for aftalen.
Når aftalen dækker risici i mere end én medlemsstat, anses aftalen for
så vidt angår anvendelsen af dette stykke for at repræsentere flereaftaler, som hver især kun gælder for én medlemsstat.
3. Med forbehold af stk. 1 og 2 finder medlemsstaternes almindelige
internationale privatretlige regler med hensyn til aftalemæssige forplig-telser anvendelse på de af dette direktiv omfattede forsikringsaftaler.
Artikel 8
1. På betingelserne i denne artikel kan forsikringsvirksomhederne
tilbyde og indgå aftaler om lovpligtig forsikring i henhold til reglernei dette direktiv samt i første direktiv.
2. Såfremt en medlemsstat påbyder forsikringspligt, opfylder aftalen
kun dette påbud, hvis den er i overensstemmelse med de særlige
bestemmelser, der gælder for forsikringen i den pågældende medlems-stat.
3. Såfremt der i tilfælde af lovpligtig forsikring er modstrid mellem
lovgivningen i den medlemsstat, hvor risikoen består, og lovgivningen i
den medlemsstat, der kræver lovpligtig forsikring, har sidstnævnte
lovgivning forrang.
4. a) Med forbehold af litra b) og c) gælder artikel 7, stk. 2, tredje
afsnit, når forsikringsaftalen giver dækning i flere medlemsstater,
hvoraf mindst én kræver lovpligtig forsikring.
b) En medlemsstat, som på datoen for meddelelsen af dette direktiv
kræver godkendelse af de generelle og specielle betingelser i
lovpligtige forsikringer for så vidt angår virksomheder etableret
på densområde, kan uans et artikel 9 og 18 ligeledespåbydegodkendelse af sådanne betingelser for så vidt angår forsikrings-virksomheder, der yder en sådan dækning på dens område på de iartikel 12, stk. 1, fastsatte betingelser.
c) En medlemsstat kan uanset artikel 7 påbyde, at det er lovgiv-
ningen i den stat, som pålægger forsikringspligten, der gælderfor en lovpligtig forsikringsaftale.
d) Dersom forsikringsgiveren i en medlemsstat, der kræver
lovpligtig forsikring, skal meddele de kompetente myndigheder,
at dækningen er bortfaldet, kan dette bortfald kun gøresgældende
over for skadelidte tredjemand på de i denne stats lovgivningfastsatte betingelser.
5. a) Hver medlemsstat underretter Kommissionen om de risici, for
hvilke der kræves lovpligtig forsikring, med angivelse af:
— de særlige bestemmelser vedrørende denne forsikring
— de oplysninger, som skal indeholdes i den attest, som forsik-
ringsgiveren skal udstede til den forsikrede, når den
pågældende stat kræver bevis for, at forsikringspligten eropfyldt. Hver medlemsstat kan bl.a. kræve, at det af forsik-ringsgiverens attest fremgår, at forsikringsaftalen er ioverensstemmelse med de særlige bestemmelser, der gælderfor denne forsikring.
b) Kommissionen offentliggør de i litra a) omhandlede oplysninger i
De Europæiske Fællesskabers Tidende .
c) Hver medlemsstat accepterer som bevis for, at forsikringspligten
er opfyldt, en attest, som er i overensstemmelse med litra a),andet led.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 7
▼B
Artikel 9
1. Artikel 9, sidste stykke, og artikel 11, stk. 1, sidste afsnit, i første
direktiv affattes således:
»De under litra a) og b) nævnte angivelser vedrørende de alminde-
lige og specielle betingelser samt tariffer kræves dog ikke iforbindelse med de i artikel 5, litra d), anførte risici.«
2. Artikel 8, stk. 3, og artikel 10, stk. 3, i første direktiv affattes
således:
»3. Den nuværende samordning er ikke til hinder for at medlemssta-
terne opretholder eller indfører love eller administrative bestemmelser,navnlig om krav til bestyrelsesmedlemmernes faglige kvalifikationersamt godkendelse af vedtægterne, de almindelige og specielle forsik-ringsbetingelser i policerne, tariffer og alt andet materiale, der er
nødvendigt for den normale gennemførelse af tilsynet.
For så vidt angår de i artikel 5, litra d), omhandlede risici må medlems-
staterne dog ikke fastsætte bestemmelser om, at der krævesgodkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige og speciellebetingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og andretrykte dokumenter, som et selskab agter at anvende over for forsik-
ringstagerne. Med henblik på at kontrollere, at love eller
administrative bestemmelser om nævnte risici overholdes, kan de alenekræve, at de pågældende betingelser og de øvrige dokumenter når somhelst skal kunne forelægges, uden at dette må gøres til en betingelsefor, at et selskab kan udøve sin virksomhed.
For så vidt angår de i artikel 5, litra d), omhandlede risici må medlems-
staterne hverken opretholde eller indføre krav om forudgåendemeddelelse eller godkendelse af forhøjelse af tarifferne, medmindrekrav herom alene er et led i en almindelig priskontrolordning.
Den nuværende samordning er heller ikke til hinder for, at medlemssta-
terne underkaster de virksomheder, der ansøger om eller har fået
godkendelse for klasse 18 i punkt A i bilaget, et tilsyn med de direkte
eller indirekte midler i form af personale og materiel, herunder læge-holdeneskvalifikationer og kvaliteten af det uds tyr, de råder over medhenblik på at opfylde deres forpligtelser under denne klasse.«
Artikel 10
Følgende indsættes som stk. 3 i artikel 19 i første direktiv:
»3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med
henblik på, at de myndigheder, som skal føre tilsyn med forsikrings-virksomhederne, råder over de nødvendige beføjelser og midler til at
føre tilsyn med de på deres område etablerede forsikringsvirksomhe-
dersaktiviteter, herunder aktiviteter, der udføresuden for detteområde i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets direktivervedrørende disse aktiviteter, samt med henblik på disse bestemmelsersgennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl.a. give de kompetente tilsynsmyndig-
heder mulighed for:
— at skaffe sig indgående viden om virksomhedens situation og
samlede aktiviteter, navnlig
— ved indhentning af oplysninger eller rekvirering af dokumenta-
tion vedrørende forsikringsaktiviteten
— eller ved kontrol på stedet i den pågældende virksomheds forret-
ningslokaler
— at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
virksomheden for at sikre, at virksomhedens aktiviteter er i overens-
stemmelse med de love og administrative bestemmelser, somvirksomheden skal overholde i de forskellige medlemsstater, ogisær i overensstemmelse med driftsplanen for så vidt denne erforpligtende, såvel som for at undgå eller fjerne uregelmæssigheder,der vil kunne bringe forsikringstagernes interesser i fare1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 8
▼B
— at sikre gennemførelsen af de af tilsynsmyndighederne krævede
foranstaltninger, om nødvendigt gennem tvangsforanstaltninger ogi givet fald ved rettenshjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at tilsynsmyndighederne skal
have mulighed for at indhente alle oplysninger vedrørende forsikrings-aftaler, som mæglerne er i besiddelse af.«
Artikel 11
1. Artikel 21 i første direktiv udgår.2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at forsikringsvirksomheder, der er etableret på dens
område, overfører hele eller en del af deres forsikringsbestand
bestående af aftaler, for hvilke risikoen består i denne stat, til en over-tagende virksomhed, der er etableret i samme medlemsstat, hvistilsynsmyndighederne i den medlemsstat, hvor den overtagende virk-somhed har sit vedtægtsmæssige hjemsted, bekræfter, at virksomheden
under hensyn til overførslen har den fornødne solvensmargen.
3. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at forsikringsvirksomheder, der er etableret på densområde, overfører hele eller en del af deres forsikringsbestandbestående af aftaler, der er indgået under de i artikel 12, stk. 1, beskr-evne forhold, til en overtagende virksomhed, der er etableret i den stat,hvor der præsteres tjenesteydelser, hvis myndighederne i den medlems-
stat, hvor den overtagende virksomhed har sit vedtægtsmæssige
hjemsted, bekræfter, at virksomheden under hensyn til overførslen harden fornødne solvensmargen.
4. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fast-
satte betingelser, at forsikringsvirksomheder, der er etableret på densområde, overfører hele eller en del af deres forsikringsbestand
bestående af aftaler, der er indgået under de i artikel 12, stk. 1, beskr-
evne forhold, til en overtagende virksomhed, der er etableret i sammemedlemsstat, hvis tilsynsmyndighederne i den medlemsstat, hvor denovertagende virksomhed har sit vedtægtsmæssige hjemsted, bekræfter,at virksomheden under hensyn til overførslen har den fornødne solvens-margen og i den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser,
opfylder betingelserne i artikel 13 til 16.
5. I de i stk. 3 og 4 omhandlede tilfælde meddeler tilsynsmyndighe-
derne i den medlemsstat, hvor den overdragende virksomhed eretableret, tilladelse til overførslen efter at have indhentet samtykke fratilsynsmyndighederne i den medlemsstat, hvor der præsteres tjeneste-ydelser.
6. Hvis en medlemsstat på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser giver forsikringsvirksomheder, der er etableret på dens
område, tilladelse til at overføre hele eller en del af deres forsikringsbe-stand til en overtagende virksomhed, der er etableret i en andenmedlemsstat, der ikke er den medlemsstat, hvor der præsteres tjeneste-ydelser, skal den sikre sig, at følgende betingelser er opfyldt:
— tilsynsmyndighederne i den medlemsstat, hvor den overtagende
virksomhed har sit vedtægtsmæssige hjemsted, bekræfter, at virk-somheden under hensyn til overførslen har den fornødnesolvensmargen
— den medlemsstat, hvor den overtagende virksomhed er etableret,
skal give sit samtykke hertil
— den overtagende virksomhed skal i den medlemsstat, hvor der
præsteres tjenesteydelser, opfylde betingelserne i artikel 13 til 16;lovgivningen i denne medlemsstat skal give mulighed for en sådan
overførsel, og den pågældende stat skal give sit samtykke til over-
førslen.
7. Overførslen, der tillades i overensstemmelse med denne artikel,
skal i den medlemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som fastlagtnærmere i den nationale lovgivning. Overførslen kan uden videre gøresgældende over for de berørte forsikringstagere, forsikringstagerne og1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 9
▼B
enhver anden person, for hvem de overførte kontrakter hjemler rettig-
heder eller forpligtelser.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte,
at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen indenfor en bestemt frist fra overførselstidspunktet.
AFSNIT III
Særlige bestemmelser vedrørende fri udveksling af tjenesteydelser
Artikel 12
1. Bestemmelserne i dette afsnit finder anvendelse, når en virk-
somhed fra et etableret forretningssted i en medlemsstat dækker en
risiko, der består i en anden medlemsstat, jf. artikel 2, litra d); densidstnævnte stat er den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelseri henhold til dette afsnit.
2. Bestemmelserne i dette afsnit finder hverken anvendelse på de
transaktioner, virksomheder og organer, for hvilke første direktiv ikkegælder, eller på risici, der dækkes af de i artikel 4 i første direktivnævnte offentligretlige organer.
Bestemmelserne i dette afsnit finder ikke anvendelse på forsikringsaf-
taler om dækning af risici, der er anført under følgende numre i litraA i bilaget til første direktiv:
— nr. 1:
for så vidt angår arbejdsulykker
— nr. 13:
for så vidt angår civilretligt ansvar i forbindelse med kerneenergi og
lægemidler
— nr. 9 og 13:
for så vidt angår lovpligtig forsikring for bygningsarbejdere.
Disse undtagelser behandles af Rådet senest den 1. juli 1998.3. Indtil den i artikel 7, stk. 2, litra c), i første direktiv omhandlede
samordning kan Forbundsrepublikken Tyskland opretholde forbuddetmod, at sygeforsikring på dens. område udøves sideløbende ellersamtidig med andre klasser i henhold til reglerne om udveksling aftjenesteydelser.
Artikel 12a
1. Denne artikel finder anvendelse, når en virksomhed fra et etab-
leret forretningssted i en medlemsstat dækker en risiko, som henhører
under forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget til direktiv 73/239/EØF,bortset fra fragtførerens ansvar, og som består i en anden medlemsstat.
2. Den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser, pålægger
virksomheden at blive medlem af forsikringsbureauet og garantifondeni den pågældende medlemsstat og at medvirke ved finansieringen deraf.
Virksomheden kan dog ikke forpligtes til at betale eller bidrage til
bureauet og fonden i den medlemsstat, hvor der præsteres tjeneste-ydelser, med andet end et beløb, der beregnes på samme grundlagsom for virksomheder, der fra et etableret forretningssted i den pågæl-
dende medlemsstat dækker risici under forsikringsklasse 10, bortset fra
fragtførerens ansvar, i forhold til virksomhedens præmieindtægter indenfor denne forsikringsklasse i den pågældende medlemsstat eller til detantal risici inden for denne forsikringsklasse, der dækkes i nævntemedlemsstat.
3. Nærværende direktiv er ikke til hinder for, at en forsikringsvirk-
somhed, der tilbyder tjenesteydelser, skal overholde bestemmelserneom dækning af forøgede risici i den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 10
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
præsteres, i det omfang de finder anvendelse på etablerede virksom-
heder.
4. Den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser, pålægger
virksomheden at sikre, at personer, der gør krav gældende som følge
af begivenheder på dens område, ikke stilles ringere, fordi virksom-
heden dækker en risiko, bortset fra fragtførerens ansvar, underforsikringsklasse 10 i henhold til reglerne om udveksling af tjeneste-ydelser og ikke ud fra et etableret forretningssted i den pågældendemedlemsstat.
Med henblik herpå skal den medlemsstat, hvor der præsteres tjeneste-
ydelser, pålægge virksomheden at udpege en repræsentant, der er
bosat eller etableret på dens område, som skal indsamle alle nødven-dige oplysninger i forbindelse med krav, og som skal havetilstrækkelige beføjelser til at repræsentere virksomheden over forskadelidte personer, der kunne gøre krav gældende, herunder medhensyn til betaling af sådanne krav, og til at repræsentere den eller,
om nødvendigt, lade den repræsentere over for den pågældende
medlemsstats domstole og myndigheder i forbindelse med disse krav.
Ligeledes kan det pålægges repræsentanten at repræsentere virksom-
heden over for de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvorder præsteres tjenesteydelser, ved kontrollen af, om der foreligger enforsikringspolice, der dækker ansvarsforsikring for motorkøretøjer,
samt om gyldigheden af denne police.
Den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser, kan ikke pålægge
den udpegede person at udføre andre aktiviteter for den virksomhed,der har udpeget ham, end dem, der er fastsat i andet og tredje afsnit.Den udpegede person må ikke udøve nogen form for direkte forsik-ringsvirksomhed for nævnte virksomhed.
Udpegelsen af en repræsentant kan ikke i sig selv betragtes som opret-
telse af en afdeling eller et agentur i henhold til artikel 6, stk. 2, litra
b), i direktiv 73/239/EØF, og repræsentanten betragtes ikke som et
etableret forretningssted i henhold til artikel 2, litra c), i nærværendedirektiv.
Artikel 13
Medlemsstaternes lovgivning skal foreskrive, at en virksomhed, der er
etableret i en medlemsstat, under reglerne om udveksling af tjeneste-ydelser i denne medlemsstat kan dække mindst:
— store risici som defineret i artikel 5, litra d), i første direktiv
— andre risici end de i artikel 5, litra d), i første direktiv definerede,
henhørende under klasser, for hvilke det pågældende etablerede
forretningssted ikke har nogen tilladelse.
Artikel 14
Enhver virksomhed, der agter at præstere tjenesteydelser, skal forinden
give meddelelse herom til de kompetente myndigheder i den medlems-stat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, og eventueltmyndighederne i den medlemsstat, hvor det berørte etablerede forret-ningssted er beliggende, samt angive den eller de medlemsstater, på
hvis område den agter at præstere disse tjenesteydelser, og arten af de
risici, den har til hensigt at dække.
Disse myndigheder kan kræve forelæggelse af angivelser eller doku-
mentation som omhandlet i artikel 9 eller 11 i første direktiv.
Artikel 15
1. Med forbehold af artikel 16 kan enhver medlemsstat, på hvis
område en virksomhed agter at præstere tjenesteydelser, lade adgangentil denne aktivitet være betinget af en administrativ tilladelse: medhenblik herpå kan den kræve, at virksomheden:
a) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompetente myndig-
heder i den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 11
▼B
▼B
beliggende, og hvori godtgøres, at den for sin samlede virksomhed
råder over en minimumssolvensmargen i overensstemmelse medartikel 16 og 17 i første direktiv, og at tilladelsen i overensstem-
melse med artikel 7, stk. 1, i nævnte direktiv giver virksomheden
mulighed for at virke uden for den medlemsstat, hvor det etableredeforretningssted er beliggende
b) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompetente myndig-
heder i den medlemsstat, hvor det etablerede forretningssted erbeliggende, og hvori anføres de klasser, inden for hvilke den pågæl-
dende virksomhed har ret til at virke, og hvori det bekræftes, at
disse myndigheder ikke gør indsigelse mod, at virksomhedenpræsterer tjenesteydelser
c) fremlægger en driftsplan, der indeholder angivelser vedrørende
— arten af de risici, som virksomheden har til hensigt at dække i
den medlemsstat, hvor der skal præsteres tjenesteydelser
— de almindelige og specielle forsikringsbetingelser i de policer,
den har til hensigt at benytte
— de tariffer, som virksomheden har til hensigt at anvende for de
enkelte kategorier af dispositioner
— de formularer og øvrige trykte dokumenter, den agter at anvende
over for forsikringstagerne, i det omfang, hvor de også kræves af
de etablerede virksomheder.
Hver medlemsstat, på hvis område en virksomhed i henhold til reglerne
om udveksling af tjenesteydelser agter at dække risici under forsik-ringsklasse 10, bortset fra fragtførerens ansvar, kan kræve, at
virksomheden:
— meddeler navn og adresse på den skadesrepræsentant, der er
omhandlet i artikel 12a, stk. 4
— udfærdiger en erklæring om, at virksomheden er blevet medlem af
det nationale forsikringsbureau og den nationale garantifond i den
medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.
2. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor der skal
præsteres tjenesteydelser, kan kræve, at de i stk. 1, litra c), nævnte
angivelser meddeles dem på denne stats officielle sprog.
3. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor der skal
præsteres tjenesteydelser, råder over en frist på seks måneder fra
modtagelsen af de i stk. 1 nævnte dokumenter til at indrømme ellernægte tilladelse, alt efter om den af virksomheden forelagte driftsplaner i overensstemmelse med denne stats love og administrative bestem-melser eller ej.
4. Har de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor der skal
præsteres tjenesteydelser, ikke taget stilling ved udløbet af den i stk. 3nævnte frist, anses tilladelsen for nægtet.
5. Enhver beslutning om at nægte meddelelse af tilladelse eller
udstedelse af det i stk. 1, litra a) eller b), omhandlede certifikat skalvære klart begrundet og meddelesden pågældende virks omhed.
6. Hver medlemsstat giver adgang til domstolsprøvelse af enhver
nægtelse af meddelelse af tilladelse eller af udstedelse af det i stk. 1,litra a) eller b), omhandlede certifikat.
Artikel 16
1. Hver medlemsstat, på hvis område en virksomhed agter at dække
de i artikel 5, litra d), i første direktiv omhandlede risici i form aftjenesteydelser, kræver, at virksomheden:
a) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompetente myndig-
heder i den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted erbeliggende, og hvori godtgøres, at den for sin samlede virksomhedråder over en minimumssolvensmargen i overensstemmelse medartikel 16 og 17 i første direktiv, og at tilladelsen i overensstem-1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 12
▼M1
▼B
▼B
melse med artikel 7, stk. 1, i nævnte direktiv giver virksomheden
mulighed for at arbejde uden for etableringsmedlemsstaten
b) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompetente myndig-
heder i etableringsmedlemsstaten, og hvori anføres de klasser,inden for hvilke den pågældende virksomhed har ret til at virke,samt hvori det bekræftes, at disse myndigheder ikke gør indsigelsemod, at virksomheden præsterer tjenesteydelser
c) angiver arten af de risici, som virksomheden har til hensigt at dække
i den medlemsstat, hvor der skal præsteres tjenesteydelser.
Hver medlemsstat, på hvis område en virksomhed i henhold til reglerne
om udveksling af tjenesteydelser agter at dække risici under forsik-ringsklasse 10, bortset fra fragtførerens ansvar, kan kræve, at
virksomheden:
— meddeler navn og adresse på den skadesrepræsentant, der er
omhandlet i artikel 12a, stk. 4
— udfærdiger en erklæring om, at virksomheden er blevet medlem af
det nationale forsikringsbureau og den nationale garantifond i denmedlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.
2. Hver medlemsstat giver adgang til domstolsprøvelse af enhver
nægtelse af udstedelse af det i stk. 1, litra a) eller b), omhandlede certi-
fikat.
3. Virksomheden kan begynde sin aktivitet fra den attesterede dato,
hvor myndighederne i den medlemsstat, hvor der skal præsteres tjene-steydelser, er i besiddelse af de i stk. 1 nævnte dokumenter.
4. Denne artikel finder ligeledes anvendelse, såfremt den medlems-
stat, på hvis område en virksomhed i form at tjenesteydelser agter at
dække andre risici end dem, der er omhandlet i artikel 5, litra d), i
første direktiv, ikke gør adgangen til denne aktivitet betinget af enadministrativ tilladelse.
Artikel 17
1. Når en virksomhed som omhandlet i artikel 14 agter at foretage
ændringer i de angivelser, som er omtalt i artikel 15, stk. 1, litra c),eller artikel 16, stk. 1, litra c), forelægger den disse ændringer for dekompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor der præsteres tjene-steydelser. Disse ændringer iværksættes i overensstemmelse med
henholdsvis artikel 15, stk. 3, og artikel 16, stk. 3.
2. Når virksomheden agter at udvide sin virksomhed til andre risici
end dem, der er nævnt i artikel 5, litra d), i første direktiv, underkasterden sig proceduren i artikel 14 og 15.
3. Når virksomheden agter at udvide sin virksomhed til de risici,
som er nævnt enten i artikel 5, litra d), i første direktiv eller i artikel16, stk. 4, i nærværende direktiv, underkaster den sig proceduren i
artikel 14 og 16.
Artikel 18
1. Den nuværende samordning er ikke til hinder for, at medlemssta-
terne opretholder eller indfører love eller administrative bestemmelser,
navnlig for så vidt angår godkendelse af de almindelige og særligebetingelser i forsikringspolicer, af formularer og øvrige trykte doku-menter, der er bestemt til at skulle anvendes over forforsikringstagerne, af tariffer og alt andet materiale, der er nødvendigtfor den normale gennemførelse af tilsynet, dog forudsat at reglerne i
den medlemsstat, hvor virksomheden er etableret, ikke er tilstrækkelige
til at nå op på det nødvendige beskyttelsesniveau, og at kravene i denmedlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser, ikke ligger over, hvadder er nødvendigt i denne sammenhæng.
2. For så vidt angår de i artikel 5, litra d), i første direktiv omhand-
lede risici må medlemsstaterne dog ikke fastsætte bestemmelser om, atder kræves godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige og1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 13
▼M1
▼B
▼B
specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og
andre trykte dokumenter, som en virksomhed agter at anvende over forforsikringstagerne. Med henblik på at kontrollere, at love eller admini-
strative bestemmelser om nævnte risici overholdes, kan de alene kræve,
at de pågældende betingelser og de øvrige dokumenter når som helstskal kunne forelægges, uden at dette må gøres til en forudsætning for,at en virksomhed kan udøve sin aktivitet.
3. For så vidt angår de i artikel 5, litra d), i første direktiv omhand-
lede risici må medlemsstaterne hverken opretholde eller indføre kravom forudgående meddelelse eller godkendelse af forhøjelse af tariffer,medmindre krav herom alene er et led i en almindelig priskontrolord-ning.
Artikel 19
1. En virksomhed, der præsterer tjenesteydelser, skal forelægge de
kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne
præsteres, alle dokumenter, der er nødvendige for gennemførelsen afdenne artikel, såfremt de i denne stat etablerede virksomheder også erforpligtet hertil.
2. Såfremt de kompetente myndigheder i en medlemsstat fastslår, at
en virksomhed, der præsterer tjenesteydelser i henhold til reglerne omudveksling af tjenesteydelser på denne medlemsstats område, over-træder de retsregler, der gælder for sådanne virksomheder i nævntemedlemsstat, henstiller disse myndigheder til den pågældende virk-
somhed at bringe disse ulovlige forhold til ophør.
3. Såfremt den pågældende virksomhed ikke retter sig efter den i
stk. 2 nævnte henstilling, giver de kompetente myndigheder i den
medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser, de kompetente
myndigheder i etableringsmedlemsstaten meddelelse herom. Sidst-nævnte myndigheder træffer alle nødvendige foranstaltninger medhenblik på, at den pågældende virksomhed bringer disse ulovligeforhold til ophør. Der gives myndighederne i den medlemsstat, hvorder præsteres tjenesteydelser, meddelelse om arten af disse foranstalt-
ninger.
De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor der præsteres
tjenesteydelser, kan desuden henvende sig til de kompetente myndig-heder for forsikringsvirksomhedens vedtægtsmæssige hjemsted, når
tjenesteydelserne præsteres af en filial eller et agentur.
4. Såfremt virksomheden til trods for de foranstaltninger, der er
truffet af etableringsmedlemsstaten — eller hvis disse foranstaltninger
viser sig at være utilstrækkelige, eller den pågældende medlemsstat
ikke har truffet nogen foranstaltninger — fortsat overtræder de rets-regler, der gælder i den medlemsstat, hvor der præsterestjenesteydelser, kan denne medlemsstat, efter at have givet meddelelseherom til tilsynsmyndighederne i etableringsmedlemsstaten, træffeegnede foranstaltninger for at forhindre yderligere overtrædelser og,
såfremt det er strengt nødvendigt, forbyde virksomheden fortsat på
dens område at indgå forsikringsaftaler i henhold til reglerne omudveksling af tjenesteydelser. For så vidt angår andre risici end de iartikel 5, litra d), i første direktiv omhandlede, omfatter disse foran-staltninger tilbagekaldelse af den i artikel 15 omhandlede tilladelse.
Medlemsstaterne drager omsorg for, at det på deres område bliver
muligt at afgive de nødvendigt meddelelser i forbindelse med foran-staltningerne.
5. Ovenstående bestemmelser berører ikke medlemsstaternes ret til
at træffe forholdsregler mod lovovertrædelser, der er begået på deres
område.
6. Såfremt den virksomhed, der har gjort sig skyldig i overtrædelsen,
har et etableret forretningssted eller besidder ejendom i den medlems-
stat, hvor der præsteres tjenesteydelser, kan tilsynsmyndighederne idenne stat i overensstemmelse med den nationale lovgivning iværk-sætte de administrative sanktioner, der er fastsat for sådanneovertrædelser over for dette etablerede forretningssted eller denneejendom.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 14
▼B
7. Enhver foranstaltning, der træffes i henhold til stk. 2 til 6, og som
omfatter sanktioner eller begrænsninger i præstationen af tjeneste-ydelser, skal behørigt begrundes og meddeles den pågældende
virksomhed. Hver af disse foranstaltninger kan prøves ved domstole i
den medlemsstat, hvor de er truffet.
8. Når der er truffet foranstaltninger i medfør af artikel 20 i første
direktiv, underrettes de kompetente myndigheder i den medlemsstat,
hvor der præsteres tjenesteydelser, herom af de myndigheder, der hartruffet disse foranstaltninger, og de træffer, dersom der er tale omforanstaltninger i henhold til stk. 1 og 3 i samme artikel, alle egnedeforanstaltninger for at beskytte de forsikredes interesser.
Såfremt tilladelsen tilbagekaldes på grundlag af artikel 22 i første
direktiv, gives der underretning til myndighederne i den medlemsstat,hvor der præsteres tjenesteydelser, og disse myndigheder træfferegnede foranstaltninger for at undgå, at det pågældende etableredeforretningssted fortsat indgår forsikringsaftaler i henhold til reglerne
om udveksling af tjenesteydelser på denne medlemsstats område.
9. Kommissionen forelægger hvert andet år Rådet en rapport, der
viser antallet og arten af tilfælde, hvor der i den enkelte medlemsstat
er blevet givet meddelelse om afslag på en ansøgning om tilladelse i
henhold til artikel 15 eller truffet foranstaltninger i henhold til stk. 4.Medlemsstaterne samarbejder i den forbindelse med Kommissionen ogmeddeler denne de oplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen afrapporten.
Artikel 20
Såfremt en forsikringsvirksomhed træder i likvidation, opfyldes forplig-
telserne i forbindelse med en forsikringsaftale, der er indgået i henholdtil reglerne om udveksling af tjenesteydelser, på samme måde som
forpligtelserne i forbindelse med denne virksomheds andre forsikrings-
aftaler, uanset de forsikredes eller de begunstigedes nationalitet.
Artikel 21
1. Når en forsikring forelægges i henhold til reglerne om udveksling
af tjenesteydelser, skal forsikringstageren, inden forpligtelsen indgås,gøres bekendt med, i hvilken medlemsstat det vedtægtsmæssige hjem-sted, agenturet eller filialen, hvormed aftalen indgås, er beliggende.
Hvis der udleveres dokumenter til forsikringstageren, skal de i fore-
gående afsnit nævnte oplysninger anføres deri.
De i de første to afsnit omhandlede forpligtelser vedrører ikke de i
artikel 5, litra d), i første direktiv, omhandlede risici.
2. Aftalen eller andre dokumenter, der yder dækning, samt forsik-
ringsbegæringen, dersom den er bindende for forsikringstageren, skalangive adressen på det etablerede forretningssted, der yder dækningen,
og på det vedtægtsmæssige hjemsted.
Hver medlemsstat kan kræve, at navn og adresse på forsikringsvirk-
somhedens repræsentant ligeledes fremgår af ovennævnte dokumenter.
Artikel 22
1. Ethvert etableret forretningssted skal for så vidt angår forsikrings-
aktiviteter, der udøvesi henhold til reglerne om udveks ling aftjenesteydelser, meddele sin tilsynsmyndighed omfanget af opkrævede
præmier, inden fradrag af reassurancepræmier, for hver medlemsstat
og for hver gruppe af klasser. Grupperne af klasser defineres således:
— ulykker og sygdom (1 og 2)
— forsikring af motorkøretøjer (3, 7 og 10; tallende vedrørende klasse
10, fragtførerens ansvar ikke medregnet, specificeres)
— brand og andre skader på ejendom (8 og 9)1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 15
▼M1
▼B
▼M1
▼M1
— luftfarts-, sø- og transportforsikring (4, 5, 6, 7, 11 og 12)— almindelig ansvarsforsikring (13)
— kredit og kaution (14 og 15)
— øvrige klasser (16, 17 og 18).
Tilsynsmyndighederne i medlemsstaterne videregiver disse oplysninger
til tilsynsmyndighederne i de medlemsstater, hvor der præsteres tjene-steydelser.
2. Når et etableret forretningssted for de i stk. 1, første afsnit,
omhandlede aktiviteter oppebærer et præmiebeløb inden fradrag af
reassurancepræmier på mere end 2,5 mio ECU i en medlemsstat, skal
det for denne medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser, for hvergruppe af klasser føre et teknisk driftsregnskab omfattende de i bilag 2A eller 2 B anførte poster.
Når samtlige en virksomheds etablerede forretningssteder for de i stk.
1, første afsnit, omhandlede aktiviteter i en medlemsstat oppebærer etpræmiebeløb uden fradrag af genforsikring på mere end 2,5 mio ECU,
kan tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, hvor der præsteres tjeneste-
ydelser, anmode tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, hvor detvedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, om, at der fremover føres etteknisk driftsregnskab for de aktiviteter, som hvert af nævnte virksom-heds etablerede forretningssteder udøver på dens område.
Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, hvor det etablerede forret-
ningssted er beliggende, meddeler det i første eller andet afsnit
omhandlede tekniske driftsregnskab til tilsynsmyndigheden i den
medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser, efter anmodning frasidstnævnte.
Artikel 23
1. Så længe der ikke har fundet en harmonisering sted, og når tjene-
steydelserne er betinget af en tilladelse fra den medlemsstat, hvori depræsteres, bestemmes størrelsen af de tekniske reserver, som knyttersig til de pågældende aftaler, under tilsyn af denne stat og efter deregler, den selv har fastsat, eller i mangel heraf efter den i dennemedlemsstat gældende praksis. Denne medlemsstat fører efter gældende
regler og praksis tilsyn med, at disse reserver er dækket af ækvivalente
og kongruente aktiver, samt med disse aktivers lokalisering.
2. I alle andre tilfælde fastsættes størrelsen af de tekniske reserver
og reglerne for deresdækning af ækvivalente og kongruente aktiversamt aktivernes lokalisering under tilsyn af etableringsmedlemsstaten,efter denne stats regler eller praksis.
3. Etableringsmedlemsstaten påser, at de tekniske reserver, som
knytter sig til alle de aftaler, som virksomheden indgår gennem detpågældende etablerede forretningssted, er tilstrækkelige, og at de er
dækket af ækvivalente og kongruente aktiver.
4. I det i stk. 1 omhandlede tilfælde skal etableringsmedlemsstaten
og den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser, foranstalte
udveksling af alle de oplysninger, der måtte være nødvendige forudførelsen af deres respektive opgaver ifølge stk. 1 og 3.
Artikel 24
Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at pålægge virk-
somheder, der driver forretning i henhold til reglerne om udvekslingaf tjenesteydelser på deres område, at de skal tilsluttes enhver ordning,der garanterer opfyldelse af erstatningskrav fra de sikrede eller skade-lidte tredjemænd, og deltage heri på samme vilkår som etablerede
virksomheder.
Artikel 25
Med forbehold af senere harmonisering er alle forsikringsaftaler, som
er indgået i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,udelukkende pålagt de indirekte skatter og parafiskale afgifter,1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 16
▼B
▼B
hvormed forsikringspræmierne er belastet i den medlemsstat, hvor risi-
koen består i henhold til artikel 2, litra d), samt for Spaniensvedkommende de ekstragebyrer, der ved lov er fastsat til fordel for
det spanske »Consorcio de compensación de Seguros« til udførelse af
dets opgaver i forbindelse med godtgørelse af tab på grund af usædvan-lige begivender i denne medlemsstat.
Uanset artikel 2, litra d), første led, betragtes indboet i en ejendom, der
er beliggende på en medlemsstats område, med undtagelse af goder ierhvervsmæssig transit, ved anvendelsen af nærværende artikel som enrisiko, der består i denne medlemsstat, selv om ejendommen og densindbo ikke er dækket af samme forsikringspolice.
Den lovgivning, der finder anvendelse på aftalen efter artikel 7, har
ingen indflydelse på den gældende skattemæssige ordning.
Med forbehold af en senere harmonisering anvender hver medlemsstat
på de virksomheder, som præsterer tjenesteydelser på dens område, denationale betemmelser vedrørende de foranstaltninger, der skal sikre
opkrævning af de indirekte skatter og parafiskale afgifter, som skal
erlæggesi henhold til s tk. 1.
Artikel 26
1. De risici, der vil kunne dækkes gennem coassurancevirksomhed
inden for Fællesskabet efter direktiv 78/473/EØF, er de i første direk-
tivsartikel 5, litra d), definerede.
2. Nærværende direktivs bestemmelser vedrørende de i første direk-
tivs artikel 5, litra d), definerede risici finder anvendelse på den
ledende assurandør.
AFSNIT IV
Overgangsbestemmelser
Artikel 27
1. For Grækenland, Irland, Spanien og Portugal gælder følgende
overgangsordning:
i) indtil 31. december 1992 kan disse stater på alle risici anvende
ordningen for andre risici end de i artikel 5, litra d), i førstedirektiv omhandlede
ii) fra 1. januar 1993 til 31. december 1994 gælder ordningen for store
risici for de risici, der er omhandlet i artikel 5, litra d), nr. i) og ii),i første direktiv; for de risici, der er omhandlet i artikel 5, litra d),nr. iii), fastsætter disse medlemsstater de tærskler, der skal gælde
iii)Spanien
— fra 1. januar 1995 til 31. december 1996 gælder de tærskler for
første fase, som er angivet i artikel 5, litra d), nr. iii), i første
direktiv
— fra 1. januar 1997 gælder tærsklerne for anden fase
Portugal, Irland og Grækenland
— fra 1. januar 1995 til 31. december 1998 gælder de tærskler for
første fase, som er angivet i artikel 5, litra d), nr. iii), i førstedirektiv
— fra 1. januar 1999 gælder tærsklerne for anden fase.
Den undtagelse, der indrømmes fra 1. januar 1995, gælder kun for
aftaler, der omfatter risici under forsikringsklasse 3, 8, 9, 10, 13 og16, og som udelukkende består i én af de fire medlemsstater, der eromfattet af disse bestemmelser.
2. Indtil 31. december 1994 gælder artikel 26, stk. 1, i nærværende
direktiv ikke for risici, der består i de i nærværende artikel omhandledefire medlemsstater. I overgangsperioderne fra 1. januar 1995 er derisici, der er defineret i artikel 5, litra d), nr. iii), i første direktiv, ogsom består i disse medlemsstater, og som vil kunne dækkes gennem1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 17
▼M1
▼B
▼B
coassurancevirksomhed inden for Fællesskabet efter direktiv 78/473/
EØF, de risici, der overstiger de tærskler, der er omhandlet i stk. 1,nr. iii), i nærværende artikel.
AFSNIT V
Afsluttende bestemmelser
Artikel 28
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder arbejder
snævert sammen for at lette kontrollen med den direkte forsikringsvirk-
somhed i Fællesskabet.
Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om væsentlige
problemer i forbindelse med anvendelsen af dette direktiv, især de
problemer, der opstår, dersom en medlemsstat konstaterer en usæd-
vanlig overførsel af forsikringsaktivitet fra virksomheder, der eretableret på densområde, til filialer og agenturer, der er beliggende iperiferien af dette.
Kommissionen og de kompetente myndigheder i de pågældende
medlemsstater gennemgår disse problemer så hurtigt som muligt for atfinde en hensigtsmæssig løsning.
I givet fald forelægger Kommissionen Rådet passende forslag.
Artikel 29
Kommissionen forelægger med regelmæssige mellemrum og første
gang den 1. juli 1993 Rådet en rapport om udviklingen på forsikrings-markedet i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
Artikel 30
Hver gang der i dette direktiv henvises til ECU'en, er den modværdi i
national valuta, som skal tages i betragtning fra den 31. december hvertår, modværdien på den sidste dag i oktober samme år, på hvilken derforeligger modværdier af ECU i alle Fællesskabets valutaer.
Artikel 2 i direktiv 76/580/EØF(
1) gælder kun for artikel 3, 16 og 17 i
første direktiv.
Artikel 31
Rådet foretager på forslag af Kommissionen hvert femte år en undersø-
gelse og i givet fald en revision af samtlige beløb, der i dette direktiv
er udtrykt i ECU, under hensyntagen til udviklingen i den økonomiske
og monetære situation i Fællesskabet.
Artikel 32
Medlemsstaterne ændrer deres nationale bestemmelser i overensstem-
melse med dette direktiv inden 18 måneder fra dets meddelelse(2)o g
underretter straks Kommissionen herom.
De i henhold til stk. 1 ændrede bestemmelser skal finde anvendelse
inden fireogtyve måneder fra meddelelsen af dette direktiv.
Artikel 33
Efter meddelelsen af dette direktiv drager medlemsstaterne omsorg for,
at Kommissionen får tilsendt teksten til de vigtigste love eller admini-
strative bestemmelser, som de vedtager på det af dette direktivomfattede område.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 18
(1) EFT nr. L 189 af 13. 7. 1976, s. 13.
(2) Dette direktiv er meddelt medlemsstaterne den 30. juni 1988.
▼B
Artikel 34
Bilagene udgør en integrerende del af dette direktiv.
Artikel 35
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 19
▼B
BILAG 1
KONGRUENSREGLER
Det bestemmes efter følgende regler, i hvilken valuta forsikringsselskabet
skal indfri sine forpligtelser:
1. Hvis forsikringssummen er udtrykt i en bestemt valuta, skal forsikringssel-
skabet indfri sine forpligtelser i denne valuta.
2. Hvis forsikringssummen ikke er udtrykt i nogen valuta, skal forsikringssel-
skabet indfri sine forpligtelser i valutaen i det land, hvor risikoen består.
Forsikringsselskabet kan imidlertid vælge den valuta, som præmien er udtrykt
i, hvis der er en rimelig begrundelse for et sådant valg.
Dette kan være tilfældet, hvisdet allerede ved aftalensindgåels e, fore-
kommer sandsynligt, at en skade vil blive betalt i præmievalutaen i stedet
for i valutaen i det land, hvor risikoen består.
3. Medlemsstaterne kan give forsikringsselskabet tilladelse til at gå ud fra, at
den valuta, hvori erstatningen skal betales, er den valuta, som selskabet på
baggrund af skadesstatistikker vil anvende, eller, i mangel af sådanne stati-
stikker, valutaen i det land, hvor det er etableret:
— for aftaler, der dækker risici i klasse 4, 5, 6, 7, 11, 12 og 13 (kun
produktansvar), og
— for aftaler, der dækker risici i andre klasser, såfremt erstatningen efter
risikoens art skal betales i en anden valuta end den, som følger af anven-
delsen af ovennævnte fremgangsmåder.
4. Såfremt en skade anmeldes til et forsikringsselskab, og erstatningen skal
udbetales i en bestemt valuta, som ikke er den, som følger af anvendelsen
af ovennævnte regler, skal forsikringsselskabet indfri sine forpligtelser i
denne valuta, især når den erstatning, som skal betales af forsikringssel-
skabet, er fastsat ved dom eller efter aftale mellem forsikringsselskabet, og
forsikringstageren.
5. Såfremt en skade vurderes i en valuta, som er forsikringsselskabet bekendt på
forhånd, men som ikke er den valuta, der følger af anvendelsen af oven-
nævnte regler, kan forsikringsselskabet indfri sine forpligtelser i denne
valuta.
6. Medlemsstaterne kan give virksomhederne tilladelse til ikke at dække deres
tekniske reserver med kongruente aktiver, hvis anvendelsen af ovennævnte
bestemmelser medfører, at virksomheden, hvad enten der er tale om hoved-
sæde eller filial, for at overholde kongruensprincippet vil være nødt til at
have aktiver i en valuta, der højst andrager 7 % af aktiverne i andre valutaer.
Imidlertid:
a) må dette beløb for så vidt angår kongruens i drakmer, irske pund eller
portugisiske escudos ikke overstige:
— 1 mio ECU i en overgangsperiode, der udløber 31. december 1992
— 2 mio ECU i perioden 1. januar 1993 til 31. december 1998
b) må dette beløb for så vidt angår kongruens i belgiske francs, luxem-
bourgske francs og pesetas ikke overstige 2 mio ECU i en periode, der
udløber 31. december 1996.
Fra udløbet af de i litra a) og b) nævnte overgangsperioder finder den almin-
delige ordning anvendelse på disse valutaer, medmindre Rådet træffer anden
beslutning.
7. Medlemsstaterne kan vælge ikke at stille krav til virksomhederne, hvad enten
der er tale om hovedsæde eller filialer, om at anvende kongruensprincippet,
såfremt erstatningen skal udbetales i valuta, der ikke er en fællesskabsvaluta,
hvis investeringer i denne valuta er undergivet regulering, er underkastet
overførselsrestriktioner eller af lignende grunde ikke egner sig til tekniske
reserver.
8. Medlemsstaterne kan tillade, at virksomhederne, hvad enten der er tale om
hovedsæde eller filialer, ikke har kongruente aktiver til dækning af et beløb
på højst 20 % af deres forpligtelser i en bestemt valuta.
De samlede aktiver i alle valutaer sammenlagt skal imidlertid mindst
modsvare det samlede forsikringsansvar i alle valutaer sammenlagt.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 20
▼B
9. Hver medlemsstat kan foreskrive, at når forsikringsansvar efter de foregående
regler skal modsvares af aktiver udtrykt i en medlemsstats valuta, anses
kravet ligeledes for opfyldt, hvis indtil 50 % af disse aktiver er udtrykt i
ECU.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 21
▼B
BILAG 2 A
TEKNISK DRIFTSREGNSKAB
1. Samlede oppebårne bruttopræmier.
2. Samlede skader.3. Provision.
4. Teknisk bruttoresultat.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 22
▼B
BILAG 2 B
TEKNISK DRIFTSREGNSKAB
1. Samlede bruttopræmier i det forløbne tegningsår.
2. Samlede skader i det forløbne tegningsår (inklusive reserver efter tegningså-
retsafs lutning).
3. Provision.
4. Teknisk bruttoresultat.1988L0357 — DA — 20.11.1990 — 001.001 — 23