1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FORORDNING(EØF) Nr. 4056/86
af 22. december 1986
om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86 på
søtransport
(EFT L 378 af 31.12.1986, s. 4)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►A1Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C 241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.1995
Berigtiget ved:
►C1Berigtigelse, EFT L 117 af 5.5.1988, s. 34 (4056/86)
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980,s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS FORORDNING(EØF) Nr. 4056/86
af 22. december 1986
om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af
traktatens artikel 85 og 86 på søtransport
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-miske Fællesskab, særlig artikel 84, stk. 2 og artikel 87,
under henvisning til forslag fra Kommissionen,under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(
1),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg (2),
og
ud fra følgende betragtninger:Konkurrencereglerne udgør en del af de almindelige bestemmelser i
traktaten, som ligeledes gælder for søtransport; de nærmere retnings-linjer for anvendelsen af disse bestemmelser findes i traktatens kapitelvedrørende konkurrencereglerne eller skal fastsættes i henhold til dederi fastlagte procedurer;
i medfør af Rådets forordning nr. 141 (
3) finder Rådets forordning nr.
17 (4) ikke anvendelse på transport, medens Rådets forordning (EØF)
nr. 1017/68 (5) kun finder anvendelse på transport på landjorden;
Kommissionen har således i øjeblikket ingen midler til direkte atbehandle tilfælde af formodet overtrædelse af artikel 85 og 86 inden forsøtransportsektoren; den har heller ikke de nødvendige beslutnings- ogsanktionsbeføjelser til selv at standse de overtrædelser, den konstaterer;
dette forhold gør det nødvendigt, at der udstedes en forordning om
anvendelse af konkurrencereglerne på søtransport; Rådets forordning(EØF) nr. 954/79 af 15. maj 1979 om medlemsstaternes ratifikationeller tiltrædelse af De forenede Nationers konvention om en kodeks forlinjekonferencer(
6)►C1vil medføre, at kodeksen bliver anvendt på en
lang række ◄konferencer, som besejler havne i Fællesskabet; der skal
i den forordning om anvendelse af konkurrencebestemmelserne påsøtransport, som er forudset i den sidste betragtning i forordning (EØF)nr. 954/79, skal tage hensyn til vedtagelsen af nævnte kodeks for så vidtangår de konferencer, der falder ind under kodeksen, bør forordningensupplere eller præcisere denne;
det forekommer ønskeligt ikke at lade trampfart være omfattet af denne
forordning; fragtraterne for disse farter forhandles under alle omstæn-digheder hver gang frit på grundlag af udbud og efterspørgsel;
en sådan forordning skal tilgodese to hensyn, dels behovet for at der
fastsættes gennemførelsesbestemmelser, ved hjælp af hvilkeKommissionen kan sikre, at konkurrencen ikke på utilbørlig visfordrejes inden for det fælles marked, dels behovet for at undgå en forvidtgående regulering af den pågældende sektor;
denne forordning skal præcisere anvendelsesområdet for bestemmel-
serne i traktatens artikel 85 og 86 under hensyntagen til søtransportens►
C1særlige forhold; der er ◄mulighed for, at handelen mellem
medlemsstater påvirkes, når disse aftaler eller misbrug vedrører interna-tional søtransport — herunder transport inden for Fællesskabet — til ogfra havne i Fællesskabet; sådanne aftaler og sådant misbrug kan fåindflydelse på konkurrencen, dels mellem havnene i forskellige
(1) EFT nr. C 172 af 2. 7. 1984, s. 178, og
EFT nr. C 255 af 13. 10. 1986, s. 169.
(2) EFT nr. C 77 af 21. 3. 1983, s. 13, og
EFT nr. C 344 af 31. 12. 1985, s. 31.
(3) EFT nr. 124 af 28. 11. 1962, s. 2751/62.
(4) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.
(5) EFT nr. L 175 af 23. 7. 1968, s. 1.
(6) EFT nr. L 121 af 17. 5. 1979, s. 1.
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 3
▼B
medlemsstater ved at ændre deres respektive bagland, dels mellem de
aktiviteter, der foregår inden for disse havnes bagland, og kan såledesforstyrre samhandelen inden for Fællesskabet;
visse former for aftaler, vedtagelser og samordnet praksis af teknisk
karakter kan fritages fra forbudet mod restriktive aftaler, fordi de gene-relt ikke er konkurrencebegrænsende;
det er hensigtsmæssigt at fastsætte regler for gruppefritagelser for linje-
konferencer; linjekonferencerne har en stabiliserende rolle, der kan giveafskiberne en garanti for pålidelige tjenesteydelser; de bidrager ligeledestil at sikre et tilstrækkeligt stort udbud af regelmæssige og fyldestgø-rende søtransportydelser, hvor der på rimelig vis tages hensyn tilbrugernes interesser; disse resultater kan ikke opnås uden det samar-bejde, der finder sted mellem rederierne inden for nævnte linjekonfe-rencer vedrørende takster og eventuelt udbud af ledig kapacitet ellerfordeling af de godsmængder, der skal transporteres, eller endog afindtægterne; i de fleste tilfælde er konferencerne udsat for en effektivkonkurrence både fra linjerederier, som ikke deltager i konferencerne,og fra tramprederier samt i visse tilfælde fra andre transportformer;desuden udøver flådernes mobilitet, som er kendetegnende for udbuds-strukturen inden for søtransportområdet, et stadigt konkurrencemæssigtpres på konferencerne, som normalt ikke har mulighed for at udelukkekonkurrencen for en væsentlig del af de pågældende søtransportydelser;
for at forhindre fremgangsmåder fra konferencernes side, som er ufor-
enelige med traktatens artikel 85, stk. 3, bør der imidlertid til dennefritagelse knyttes visse betingelser og forpligtelser;
betingelserne skal forhindre, at konferencerne foretager konkurrencebe-
grænsninger, som ikke er uomgængeligt nødvendige for at nå de mål,som er begrundelsen for, at der indrømmes en fritagelse; til dette formålmå konferencerne ikke for samme befragtningsforhold anvende diffe-rentierende transportpriser og -vilkår udelukkende på baggrund af detransporterede produkters oprindelsesland eller bestemmelsessted ogsåledes fremkalde omlægninger i samhandelen inden for Fællesskabet,som er til skade for visse havne, afskibere, transportvirksomheder ellertransportområdets støtteerhverv; loyalitetsaftaler bør ligeledes kuntillades efter retningslinjer, som ikke ensidigt begrænser brugernesfrihed og således konkurrencen inden for transportsektoren, dog uden atdette indskrænker konferencens ret til at skride ind over for dem, der påurimelig vis unddrager sig den loyalitetsforpligtelse, som er forudsæt-ningen for de rabatter, nedsatte fragtrater eller provisionsbeløb, somkonferencen har indrømmet dem; brugerne bør frit kunne vælge, hvilkevirksomheder de ønsker at benytte til transport på landjorden eller til atpræstere tjenesteydelser ved kajen, som ikke er omfattet af fragtpriseneller de afgifter, der er aftalt med rederiet;
der bør ligeledes knyttes visse forpligtelser til fritagelsen; i denne
henseende skal brugerne til enhver tid kunne få oplysning om de trans-portpriser og -betingelser, som konferencens medlemmer anvender, idettransport ad landjorden, som foretages af søtransportvirksomheder, dogstadig falder ind under forordning nr. (EØF) 1017/68; der bør fastsættesregler om, at voldgiftskendelser og henstillinger fra forligsinstitutioner,som parterne har accepteret, øjeblikkelig meddeles til Kommissionen,således at denne kan kontrollere, at de ikke fritager konferencerne for debetingelser, der er fastsat i nævnte forordning, og at de således ikkeovertræder bestemmelserne i artikel 85 og 86;
konsultationer mellem brugerne eller deres sammenslutninger på den
ene side og konferencerne på den anden side vil kunne sikre, at søtrans-porten fungerer mere effektivt, samtidig med at der i højere grad tageshensyn til brugernes behov; følgelig bør visse former for praksis, somkunne blive resultatet af disse konsultationer, fritages;
fritagelse kan ikke opnås hvis de i artikel 85, stk. 3, nævnte betingelser
ikke er opfyldt; Kommissionen skal derfor have mulighed for at træffeegnede foranstaltninger, såfremt det måtte vise sig, at en aftale ellersamordnet praksis på grund af særlige omstændigheder medfører vissevirkninger, der er uforenelige med artikel 85, stk. 3; på grund af densærlige rolle, som linjekonferencerne spiller for søtransport i fast linje-fart, må Kommissionen skride gradvis til værks og afpasse sine foran-
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 4
▼B
staltninger efter forholdene; den bør derfor have mulighed for først at
rette henstillinger for så dernæst at træffe beslutninger;
den ugyldighed, der ifølge artikel 85, stk. 2, indtræder umiddelbart,
gælder for aftaler eller vedtagelser, der som følge af deres diskrimine-rende karakter eller lignende ikke kan indrømmes fritagelse i henhold tilartikel 85, stk. 3, kun med hensyn til de elementer i aftalen, somrammes af forbudet i artikel 85, stk. 1, og finder kun anvendelse påaftalen som helhed, såfremt disse elementer ikke synes at kunneudskilles fra den pågældende aftale; Kommissionen skal således,dersom den konstaterer en overtrædelse af fritagelsen, præcisere, hvilkeelementer i aftalen der rammes af forbudet, og som derfor er udenretsvirkning, eller også angive grundene til, at disse elementer ikke kanudskilles fra resten af aftalen, således at denne som helhed er ugyldig;
på baggrund af de særlige trækved international søtransport bør der
tages hensyn til, at anvendelsen af denne forordning på visse aftalereller fremgangsmåder kan føre til konflikter med lovbestemmelser ivisse tredjelande og få skadelige følger for Fællesskabets betydeligehandelsmæssige og søfartsmæssige interesser; Kommissionen børkonsultere eller, hvis nødvendigt og bemyndiget af Rådet, forhandlemed de pågældende tredjelande i overensstemmelse med Fællesskabetssøtransportpolitik;
denne forordning skal fastsætte de procedurer samt beslutnings- og
sanktionsbeføjelser, der er nødvendige for at sikre overholdelsen af de iartikel 85, stk. 1, og artikel 86 fastsatte forbud samt af betingelserne foranvendelse af artikel 85, stk. 3;
der bør i denne forbindelse tages hensyn til procedurebestemmelserne i
forordning (EØF) nr. 1017/68, der finder anvendelse på transport pålandjorden, og hvori der tages visse forhold i betragtning, der gør sigsærlig gældende for transportvirksomhed som helhed;
navnlig i betragtning af de særlige aspekter ved søtransport er det først
og fremmest virksomhedernes opgave at sikre, at deres aftaler, vedta-gelser eller samordnede praksis er i overensstemmelse med konkurren-cereglerne, og det er derfor ikke nødvendigt at pålægge dem en forplig-telse til at anmelde dem til Kommissionen;
virksomhederne kan imidlertid i visse tilfælde nære et ønske om at få en
forsikring fra Kommissionen om, at aftalerne, vedtagelserne eller densamordnede praksis er i overensstemmelse med gældende bestem-melser; der bør derfor med hensyn hertil fastsættes en forenkletprocedure —
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING FORORDNING:
AFSNIT I
Artikel 1
Forordningens formål og anvendelsesområde
1. I denne forordning fastlægges de nærmere retningslinjer for
anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86 på søtransport.
2. Den finder kun anvendelse på international søtransport til og fra
en eller flere havne i Fællesskabet bortset fra trampfart.
3. I denne forordning forstås ved:
a) »trampfart«: transport af varer som massegods eller ►C1stykgods
(break-bulk )◄med skib, som er bortfragtet helt eller delvis til en
eller flere afskibere på grundlag af en rejsebefragtning eller tidsbe-fragtning eller en anden form for aftale i ikke-regelmæssig og/ellerikke forud meddelt fart, når fragtraterne i hvert enkelt tilfældeforhandles frit på grundlag af udbud og efterspørgsel.
b) »linjekonference eller konference«: en gruppe på to eller flere linje-
rederier, som driver international linjefart med godsbefordring i eneller flere bestemte ruter inden for et fastsat geografiskområde, ogsom har en aftale eller ordning, hvorefter virksomheden drives i
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 5
▼B
henhold til ensartede eller fælles fragtrater og andre aftalte vilkår forsådan rutefart;
c) »transportbrugere«: et foretagende (f.eks. afskibere, ladningsmodta-
gere, speditører) for så vidt det har indgået eller agter at indgå enordning af kontraktmæssig eller anden art med en konference eller etlinjerederi med henblikpå befordring af gods, eller en sammenslut-ning af afskibere.
Artikel 2
Tekniske aftaler
1. Det i traktatens artikel 85, stk. 1, fastsatte forbud gælder ikke for
aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som udelukkende har tilformål og til følge at gennemføre tekniske forbedringer eller samarbejdeaf teknisk karakter:
a) ved opstilling eller ensartet anvendelse af normer eller typer for
skibe og andre transportmidler, udstyr, forsyninger og faste anlæg;
b) ved udveksling eller fælles anvendelse af skibe, lastrum eller »slots«
og andre transportmidler, besætning, udstyr og faste anlæg tilgennemførelse af transporter;
c) ved tilrettelæggelse og gennemførelse af successiv eller supplerende
transport med skib samt fastsættelse og anvendelse af totalpriser og-vilkår for sådan transport;
d) ved samordning af fartplaner for transporter ad forbindelsesruter;
e) ved samling af enkeltstykforsendelser;
f) ved opstilling eller anvendelse af ensartede regler for transportstruk-
turen og de betingelser, der gælder for anvendelse af fragtrater.
2. Kommissionen forelægger om nødvendigt Rådet forslag til
ændring af fortegnelsen i stk. 1.
Artikel 3
Fritagelse for så vidt angår aftaler mellem linjerederier
Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem alle eller nogle af en
eller flere linjekonferencers medlemmer om fastsættelse af priser ogtransportbetingelser, hvorved der tilstræbes et eller flere af følgendemål:
a) at samordne fartplaner eller tidspunkter for afsejling eller anløb;
b) at bestemme hyppigheden af afsejlinger eller anløb;
c) at samordne eller fordele afsejlingerne eller anløbene mellem konfe-
rencens medlemmer;
d) at regulere den transportkapacitet, der tilbydes af hvert enkelt
medlem;
e) at fordele godsmængderne eller indtægterne mellem medlemmerne;
fritages fra forbudet i traktatens artikel 85, stk. 1, på de i denne
forordnings artikel 4 fastsatte vilkår.
Artikel 4
Betingelse for fritagelse
Fritagelse i henhold til artikel 3 og 6 indrømmes, såfremt aftalen,
vedtagelsen eller den samordnede praksis ikke inden for Fællesskabetpåfører bestemte havne, transportbrugere eller transportvirksomhederskade ved for transport af samme slags gods inden for det af aftalen,vedtagelsen eller den samordnede praksis omfattede område at anvendeforskellige transportrater og -vilkår, fastsat under hensyn til godsetsoprindelses- eller bestemmelsesland eller indskibnings- eller udskib-ningshavn, medmindre der er en økonomisk begrundelse for disse trans-portrater og -vilkår.
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 6
▼B
Enhver aftale eller vedtagelse eller enhver udskillelig del af en aftale
eller vedtagelse, som ikke er i overensstemmelse med første afsnit, harefter traktatens artikel 85, stk. 2, ingen retsvirkning.
Artikel 5
Forpligtelser knyttet til fritagelsen
Fritagelse i henhold til artikel 3 undergives følgende forpligtelser:
1.Konsultationer
Der skal foregå konsultationer med henblik på at finde løsninger på
generelle principspørgsmål mellem på den ene side transportbrugereog på den anden side konferencer, for så vidt angår priser og betin-gelser for samt kvaliteten af linjetransport.
Disse konsultationer skal finde sted, når som helst en af de
førnævnte parter fremsætter anmodning derom.
2.Loyalitetsaftaler
En konferences medlemslinjer har ret til at indgå og opretholde
loyalitetsaftaler med transportbrugere. Aftalernes form og indholdskal gøres til genstand for konsultationer mellem konferencen ogtransportbrugernes organisationer. Disse aftaler skal indeholdebestemmelser, der sikrer en udtrykkelig angivelse af transportbru-gernes og konferencemedlemmernes rettigheder. Aftalerne skalbaseres på kontraktsystemet eller et hvilket som helst andet lovligtsystem.
Loyalitetsaftalerne skal opfylde følgende betingelser:
a) Hver konference skal tilbyde transportbrugerne enten en ordning
med øjeblikkelig udbetaling af rabat eller valgmulighed mellemen sådan ordning og en ordning med udsat betaling af rabat
— drejer det sig om en ordning med øjeblikkelig udbetaling af
rabat, skal hver part når som helst kunne opsige loyalitetsaf-talen med et varsel på højst seks måneder, uden at dettemedfører sanktioner, dog kun tre måneder, når konferencensfragtrate er genstand for en tvist;
— drejer det sig om en ordning med udsat udbetaling af rabat,
må loyalitetsperioden, på grundlag af hvilken rabattenberegnes, og den efterfølgende loyalitetsperiode, der krævesfor udbetaling af denne rabat, hver især ikke overstige seksmåneder, dog kun tre måneder, når konferencens fragtrate ergenstand for en tvist.
b) Konferencen skal efter konsultation af de interesserede transport-
brugere udarbejde
i) en fortegnelse over ladninger og dele af ladninger, hvorom der
er indgået aftalemed transportbrugerne, som udtrykkeligt erundtaget fra loyalitetsaftalens anvendelsesområde; 100 %loyalitetsaftaler ►
C1må tilbydes, men må ikke ◄påtvinges
ensidigt;
ii) en fortegnelse over de tilfælde, hvor transportbrugerne uden
videre fritages for deres loyalitetsforpligtelse. Fortegnelsenskal bl.a. omfatte de tilfælde:
— hvor forsendelserne sker fra eller til en havn, i det område,
der besejles af konferencen, men hvis besejling ikke eroffentliggjort, og hvori det kan være berettiget at anmodeom undtagelse, samt
— hvor ventetiden i en havn overstiger et antal dage, som for
de enkelte havne og varer eller varegrupper fastsættes efterhøring af de transportbrugere, som har direkte interesse ien god besejling af havnen.
Konferencen skal imidlertid på forhånd inden for en nærmere
fastsat frist underrettes af transportbrugeren om, at denne hartil hensigt enten at foretage forsendelsen fra en havn, hvisnavn ikke er offentliggjort af konferencen, eller at gøre brugaf et fartøj, der står uden for konferencen, fra en havn, derbesejles af konferencen, så snart han ved opslag over afsej-
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 7
▼B
lingsdatoer har kunnet konstatere, at den maksimale ventetid
vil blive overskredet.
3.Ydelser, der ikke er omfattet af fragtraten
For så vidt angår landtransport og havnefaciliteter, som ikke
omfattes af fragtraten eller af betalinger, som linjerederiet og trans-portbrugerne er blevet enige om, skal transportbrugerne have ret tilat henvende sig til virksomheder efter eget valg.
4.Adgang til tariffer
Tariffer og lignende vilkår samt reglementer og eventuelle ændringer
af disse skal til enhver tid efter anmodning og mod et rimeligt gebyrstilles til rådighed for transportbrugeren, eller de skal være fremlagttil gennemsyn på linjernes kontorer og hos deres agenter. De skalindeholde alle betingelser vedrørende ladning og losning, det nøjag-tige forhold mellem transport med skib og transport over land forden del af transporten, der er omfattet af fragtraten, eller af enhveranden afgift, som linjerederiet opkræver, samt sædvane på detteområde.
5.Meddelelse til Kommissionen af kendelser og anbefalinger
Voldgiftskendelser og forligsmægleres anbefalinger, som er blevet
accepteret af parterne, skal straks meddeles til Kommissionen, nårder hermed bilægges tvister vedrørende de sædvaner inden for linje-konferencer, som er omtalt i artikel 4 og i ovenstående nr. 2 og 3.
Artikel 6
Fritagelse, for så vidt angår aftaler mellem transportbrugere og
konferencer om linjetransport
Det ved traktatens artikel 85, stk. 1, nedlagte forbud gælder ikke for de
aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem på den ene side trans-portbrugere og på den anden side konferencer samt de i den forbindelseeventuelle nødvendige aftaler mellem transportbrugere, som vedrørerkvaliteten af samt priser og betingelser for linjetransport, for så vidt deer omhandlet i artikel 5, nr. 1 og 2.
Artikel 7
Kontrol med aftaler, for hvilke der indrømmes fritagelse
1.Tilsidesættelse af en forpligtelse
Dersom de pågældende parter tilsidesætter en forpligtelse, der i
henhold til artikel 5 er knyttet til den i artikel 3 hjemlede fritagelse,kan Kommissionen med henblik på at bringe disse overtrædelser tilophør og på de i afsnit II i denne forordning fastsatte vilkår:
— rette henstillinger til de pågældende parter;— dersom sådanne henstillinger ikke efterkommes, og afhængig af
hvor alvorlige de begåede overtrædelser er, vedtage en beslut-ning, hvorved det enten forbydes dem at foretage eller pålæggesdem at foretage bestemte handlinger, eller hvorved der,►
C1idet den gruppefritagelse, de havde ◄opnået trækkes
tilbage meddeles dem en individuel fritagelse i henhold til artikel10, stk. 4 , eller hvorved den gruppefritagelse, de havde opnået,fratages dem.
2.Virkninger, som er uforenelige med artikel 85, stk. 3
a) Dersom aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som giver ret
til den i artikel 3 og 6 omhandlede fritagelse, på grund af særligeomstændigheder, som beskrevet nedenfor, alligevel har virk-ninger, som er uforenelige med traktatens artikel 85, stk. 3,træffer Kommissionen på grundlag af en klage eller på egetinitiativ og på de betingelser, der er fastsat i afsnit II, de nedenfori litra c) anførte foranstaltninger. Disse foranstaltninger skal stå iforhold til situationens alvor.
b) Særlige omstændigheder opstår bl.a. ved:
i) handlinger, som foretages af konferencer, eller en ændring af
markedsvilkårene inden for et bestemt trafikområde, sommedfører, at faktisk eller potentiel konkurrence ikke opstår
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 8
▼B
eller elimineres, såsom restriktiv praksis, hvorved trafikom-
rådet ikke er tilgængeligt for konkurrence, eller
ii) handlinger, som foretages af konferencer, og som kan
forhindre den tekniske eller økonomiske udvikling eller trans-portbrugernes andel af fordelene herved.
iii) handlinger, der foretages af tredjelande, og som
— hindrer udenforstående rederier i at besejle et bestemt
trafikområde,
— medfører, at konferencemedlemmer pålægges urimelige
fragtrater, eller
— medfører arrangementer, der på anden måde er til hinder
for den tekniske eller økonomiske udvikling (ladningsop-deling, begrænsninger vedrørende skibstyper).
c) i) Hvis der ikke er nogen faktisk eller potentiel konkurrence,
eller der er risiko for, at denne elimineres på grund af enhandling, foretaget af et tredjeland, indleder Kommissionenkonsultationer med vedkommende myndigheder i det pågæl-dende tredjeland, om nødvendigt efterfulgt af forhandlinger påbaggrund af direktiver fra Rådet med henblik på en genopret-telse af forholdene.
Hvis imidlertid de særlige omstændigheder medfører, at
faktisk eller potentiel konkurrence ikke opstår eller elimineres,i strid med traktatens artikel 85, stk. 3, litra b), inddragerKommissionen gruppefritagelsen. Den kan samtidig afgøre,hvorvidt og i bekræftende fald i henhold til hvilke yderligerebetingelser og forpligtelser en individuel fritagelse kanindrømmes den pågældende konferenceaftale med henblik påat skaffe rederier uden for konferencerne adgang til markedet.
ii) Hvis de i litra b) anførte særlige omstæn-digheder har andre
virkninger end dem, der er omhandlet under nr. i), træfferKommissionen en eller flere af de foranstaltninger, som ernævnt i stk. 1.
Artikel 8
Virkninger, som er uforenelige med traktatens artikel 86
1. Misbrug af dominerende stilling som omhandlet i traktatens artikel
86 forbydes, uden at forudgående afgørelse herom er påkrævet.
2. Konstaterer Kommissionen enten ex officio eller på begæring af
en medlemsstat eller af fysiske eller juridiske personer, som påberåbersig en berettiget interesse, at konferencers praksis, der er fritaget ihenhold til artikel 3, i et givet tilfælde alligevel har virkninger, som eruforenelige med traktatens artikel 86, kan den tilbagekalde gruppefrita-gelsen og i henhold til artikel 10 træffe alle passende foranstaltningermed henblikpå at bringe overtrædelsen af artik el 86 til ophør.
3. Inden Kommissionen træffer afgørelse efter stk. 2, kan den rette
henstilling til den pågældende konference om at bringe overtrædelsen tilophør.
Artikel 9
Internationale lovkonflikter
1. Såfremt der er mulighed for, at forordningens anvendelse på visse
aftaler eller visse former for restriktiv praksis kan skabe sådannekonflikter med bestemmelser i visse tredjelandes lovgivning, som vilkunne skade vigtige handels- og søfartsmæssige interesser i Fælles-skabet, indleder Kommissionen ved førstkommende lejlighed konsultati-oner med de pågældende tredjelandes kompetente myndigheder med detformål så vidt muligt at forlige ovennævnte interesser med iagttagelse affællesskabsreglerne. Kommissionen underretter det i artikel 15 omhand-lede rådgivende udvalg om resultatet af disse konsultationer.
2. Skal der føres forhandlinger om aftaler med tredjelande, retter
Kommissionen henstillinger til Rådet, som bemyndiger den til atindlede de nødvendige forhandlinger.
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 9
▼B
Disse forhandlinger føres af Kommissionen inden for rammerne af
direktiver, som Rådet kan meddele den, og i samråd med det rådgivendeudvalg, jf. artikel 15.
3. Ved udøvelsen af de beføjelser, som i denne artikel er tillagt
Rådet, træffer det afgørelse efter den beslutningsprocedure, der erfastsat i traktatens artikel 84, stk. 2.
AFSNIT II
PROCEDUREREGLER
Artikel 10
Behandling af sager ex officio eller på begæring
Kommissionen indleder på begæring eller på eget initiativ behandlingen
af en sag med henblikpå at bringe en overtrædelse af bestemmelserne itraktatens artikel 85, stk. 1, eller artikel 86 til ophør, ligesom den påbegæring eller eget initiativ indleder proceduren med henblikpå anven-delse af denne forordnings artikel 7.
Berettigede til at indgive klage er:
a) medlemsstaterne,
b) fysiske eller juridiske personer, som påberåber sig en berettiget
interesse.
Artikel 11
Afslutning af sager, der er behandlet på begæring eller ex officio1. Konstaterer Kommissionen, at der foreligger en overtrædelse af
traktatens artikel 85, stk. 1, eller artikel 86, kan den ved beslutningpålægge de pågældende virksomheder og sammenslutninger af virksom-heder at bringe den konstaterede overtrædelse til ophør.
Uden at det berører de øvrige bestemmelser i denne forordning, kan
Kommissionen, inden den træffer beslutning i henhold til første afsnit,rette henstillinger til de pågældende virksomheder og sammenslutningeraf virksomheder om at bringe overtrædelsen til ophør.
2. Stk. 1 finder ligeledes anvendelse på det i denne forordnings
artikel 7 omhandlede tilfælde.
3. Såfremt Kommissionen finder, at der efter de foreliggende kends-
gerninger ikke er anledning til i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1,eller artikel 86 eller denne forordnings artikel 7 at skride ind over for enaftale, en vedtagelse eller en praksis, tilbageviser den, når sagen berorpå en klage, ved en beslutning klagen som ubegrundet.
4. Såfremt Kommissionen efter behandlingen af en sag, der er påbe-
gyndt på grundlag af en klage eller på dens eget initiativ, finder, at enaftale, en vedtagelse eller en samordnet praksis opfylder betingelserne iartikel 85, stk. 1 og 3, vedtager den en beslutning om anvendelse afartikel 85, stk. 3. I beslutningen angives det tidspunkt, fra hvilket denfår virkning. Dette tidspunkt kan ligge forud for den dag, på hvilkenbeslutningen vedtages.
Artikel 12
Anvendelse af artikel 85, stk . 3 — fremsættelse af indsigelser
1. Virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, som vil
påberåbe sig traktatens artikel 85, stk. 3, med hensyn til aftaler, vedta-gelser og samordnet praksis af den i artikel 85, stk. 1, angivne art, somde er deltagere i, indgiver en ansøgning til Kommissionen.
2. Er Kommissionen i besiddelse af alt materiale, og finder den, at
ansøgningen kan fremmes, offentliggør den, såfremt der ikke alleredepå grundlag af artikel 10 er påbegyndt en sag mod aftalen, vedtagelseneller den samordnede praksis, så hurtigt som muligt i De Europæiske
Fællesskabers Tidende det væsentligste af ansøgningens indhold med
opfordring til enhver interesseret tredjemand og medlemsstat om indenfor en frist på 30 dage at fremsætte sine bemærkninger over for
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 10
▼B
Kommissionen. Ved offentliggørelsen skal der tages hensyn til virksom-
hedernes berettigede interesse i bevarelsen af deres forretningshemme-ligheder.
3. Såfremt Kommissionen ikke inden for en frist på 90 dage fra
dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende
meddeler ansøgerne, at der består betydelig tvivl med hensyn til anven-deligheden af artikel 85, stk. 3, anses aftalen, vedtagelsen eller densamordnede praksis som beskrevet i ansøgningen for at være fritaget fraforbudet i den forløbne tid og i højst seks år fra dagen for offentliggø-relsen af ansøgningen i De Europæiske Fællesskabers Tidende .
Konstaterer Kommissionen efter udløbet af fristen på 90 dage, men før
udløbet af seksårsfristen, at betingelserne for anvendelse af artikel 85,stk. 3, ikke er til stede, erklærer den ved en beslutning, at det i artikel85, stk. 1, indeholdte forbud er gældende. Denne beslutning kantillægges tilbagevirkende kraft, såfremt de pågældende har afgivet urig-tige oplysninger, eller såfremt de misbruger fritagelsen fra bestemmel-serne i artikel 85, stk. 1.
4. Kommissionen kan rette den i stk. 3, første afsnit, omhandlede
meddelelse til ansøgerne; og skal gøre det, såfremt en medlemsstatanmoder herom inden for en frist på 45 dage fra dagen for fremsen-delsen af ansøgningen til denne medlemsstat, jf. artikel 15, stk. 2.Medlemsstatens ansøgning skal være begrundet i betragtninger, derbygger på traktatens konkurrenceregler.
Konstaterer Kommissionen, at betingelserne i artikel 85, stk. 1 og 3, er
opfyldt, vedtager den en beslutning om anvendelse af artikel 85, stk. 3. Ibeslutningen angives den dato, fra hvilken den får virkning. Denne datokan ligge forud for datoen for ansøgningen.
Artikel 13
Gyldighedstiden for og tilbagekaldelse af beslutninger om anven-
delse af artikel 85, stk. 3
1. I den i overensstemmelse med artikel 11, stk. 4, eller artikel 12,
stk. 4, andet afsnit, vedtagne beslutning om anvendelse af artikel 85,stk. 3, skal det angives, for hvilket tidsrum den gælder; dette tidsrumudgør i almindelighed ikke mindre end seks år. Der kan knyttes betin-gelser og påbud til beslutningen.
2. Beslutningen kan fornys, hvis forudsætningerne for anvendelse af
artikel 85, stk. 3, stadig er opfyldt.
3. Kommissionen kan tilbagekalde eller ændre beslutningen eller
forbyde de pågældende bestemte handlinger:
a) såfremt de faktiske forhold har ændret sig på et for beslutningen
væsentligt punkt,
b) såfremt de pågældende ikke overholder et påbud, der er knyttet til
beslutningen,
c) såfremt beslutningen hviler på urigtige oplysninger eller er fremkaldt
ved svig, eller
d) såfremt de pågældende misbruger den ved beslutningen opnåede
fritagelse fra artikel 85, stk. 1.
I de i litra b), c) og d) nævnte tilfælde kan beslutningen tilbagekaldes
med tilbagevirkende kraft.
Artikel 14
Kompetence
Bortset fra Domstolens adgang til at prøve beslutningen, er det alene
Kommissionen, som kan
— bringe artikel 7 i anvendelse,— vedtage en beslutning om anvendelse af artikel 85, stk. 3.
Medlemsstaternes myndigheder forbliver kompetente til at afgøre, om
betingelserne i artikel 85, stk. 1, eller artikel 86 er opfyldt, så længeKommissionen hverken har taget skridt til at udarbejde en beslutning i
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 11
▼B
det enkelte tilfælde eller har oversendt den i artikel 12, stk. 3, første
afsnit, omhandlede meddelelse.
Artikel 15
Forbindelse med medlemsstaternes myndigheder
1. Kommissionen gennemfører den i denne forordning omhandlede
sagsbehandling i nær og vedvarende forbindelse med medlemsstaterneskompetente myndigheder, som er berettigede til at fremsætte bemærk-ninger vedrørende sagsbehandlingen.
2. Kommissionen oversender omgående til medlemsstaternes kompe-
tente myndigheder en genpart af klager og ansøgninger samt af devigtigste dokumenter, der som et led i sagsbehandlingen forelægges deneller fremsendes af den.
3. Et rådgivende udvalg for kartel- og monopolspørgsmål på søtrans-
portområdet høres før enhver beslutning, der træffes som følge afbehandlingen af en sag i henhold til artikel 10, samt før enhver beslut-ning i henhold til artikel 12, stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, andet afsnit.Det rådgivende udvalg skal endvidere høres før vedtagelsen af de iartikel 26 omhandlede gennemførelsesbestemmelser.
4. Det rådgivende udvalg sammensættes af embedsmænd med
sagkundskab inden for søtransport samt karteller og monopoler. Hvermedlemsstat udpeger toembedsmænd til at repræsentere den; disse kanved forfald erstattes af en anden embedsmand.
5. Høringen finder sted på et fælles møde, som Kommissionen
indkalder til; dette møde finder sted tidligst fjorten dage efter afsen-delsen af indkaldelsen. En fremstilling af sagen med angivelse af devigtigste dokumenter samt et foreløbigt forslag til beslutning for hversag, der skal behandles, skal være vedlagt indkaldelsen.
6. Det rådgivende udvalg kan afgive en udtalelse, selv om
medlemmer af udvalget eller deres stedfortrædere ikke er til stede.Resultatet af høringen skal vedlægges forslaget til beslutning. Resultatetaf høringen offentliggøres ikke.
Artikel 16
Begæring om oplysninger
1. Kommissionen kan til løsning af de opgaver, som er pålagt den
efter denne forordning, indhente alle nødvendige oplysninger framedlemsstaternes regeringer og vedkommende myndigheder samt fravirksomheder og sammenslutninger af virksomheder.
2. Fremsætter Kommissionen begæring om oplysninger over for en
virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder, sender densamtidig til vedkommende myndighed i den medlemsstat, hvor virksom-heden eller sammenslutningen af virksomheder har sit hjemsted, engenpart af sin begæring.
3. I sin begæring skal Kommissionen angive retsgrundlaget for og
formålet med begæringen samt de sanktioner, der i artikel 19, stk. 1,litra b), er fastsat for afgivelse af urigtige oplysninger.
4. Pligten til at afgive oplysninger påhviler virksomhedernes indeha-
vere eller disses repræsentanter, og for så vidt angår juridiske personerog selskaber samt foreninger, der ikke har status som juridiske personer,påhviler oplysningspligten de personer, der ifølge lov eller vedtægt erbemyndiget til at repræsentere dem.
5. Såfremt en virksomhed eller sammenslutning af virksomheder
ikke eller ikke udtømmende meddeler de krævede oplysninger inden forudløbet af en af Kommissionen fastsat frist, fremsætter Kommissionenkrav om oplysningerne ved beslutning. ►
C1I denne beslutning
anføres det, hvilke oplysninger der kræves, ligesom der fastsættes enpassende frist for meddelelsen af disse oplysninger og gives underret-ning om de sanktioner, der er fastsat i artikel 19, stk. 1, litra b), og
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 12
▼B
artikel 20, stk. 1, litra c), samt om adgangen til at indgive en klage over
beslutningen til Domstolen. ◄
6. Kommissionen sender samtidig til den kompetente myndighed i
den medlemsstat, hvor virksomheden eller sammenslutningen af virk-somheder har sit hjemsted, en genpart af sin beslutning.
Artikel 17
Kontrolundersøgelser foretaget af medlemsstaternes myndigheder
1. På Kommissionens begæring foretager medlemsstaternes kompe-
tente myndigheder de kontrolundersøgelser, som Kommissionen ihenhold til artikel 18, stk. 1, anser for formålstjenlige, eller som den harpåbudt ved en beslutning i henhold til artikel 18, stk. 3. De repræsen-tanter for medlemsstaternes kompetente myndigheder, som har fået tilopgave at gennemføre kontrolundersøgelsen, udøver deres beføjelserefter fremlæggelse af en skriftlig fuldmagt udstedt af vedkommendemyndighed i den medlemsstat, inden for hvis område kontrolundersø-gelsen skal foretages. Fuldmagten skal indeholde en angivelse afkontrolundersøgelsens genstand og formål.
2. Repræsentanterne for Kommissionen kan efter dennes anmodning
eller efter anmodning fra vedkommende myndighed i den medlemsstat,inden for hvis område undersøgelsen skal foretages, bistå dennemyndigheds repræsentanter med løsningen af deres opgaver.
Artikel 18
Kommissionens beføjelser til at foretage kontrolundersøgelser
1. Til løsning af de opgaver, som i denne forordning er henlagt til
Kommissionen, kan denne foretage alle nødvendige kontrolundersø-gelser hos virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder.
Til dette formål har Kommissionens befuldmægtigede repræsentanter
følgende beføjelser:
a) at kontrollere bøger og andre forretningspapirer;
b) at tage afskrifter eller ekstraktudskrifter af bøger og forretningspa-
pirer;
c) at kræve mundtlige forklaringer på stedet;
d) at få adgang til alle virksomhedernes lokaler, grunde og transport-
midler.
2. De repræsentanter, som af Kommissionen har fået fuldmagt til at
foretage kontrolundersøgelsen, udøver deres beføjelser efter fremlæg-gelse af en skriftlig fuldmagt, der indeholder oplysning om kontrolun-dersøgelsens genstand og formål samt om de i denne forordning i artikel19, stk. 1, litra c), fastsatte sanktioner, der finder anvendelse, såfremt deforlangte bøger eller forretningspapirer ikke fremlægges i deres helhed.Kommissionen skal med passende varsel give vedkommendemyndighed i den medlemsstat, inden for hvis område kontrolundersø-gelsen skal foretages, underretning om undersøgelsesopgaven og om debefuldmægtigede personers identitet.
3. Virksomheder og sammenslutninger af virksomheder har pligt til
at underkaste sig de kontrolundersøgelser, hvorom Kommissionen hartruffet beslutning. I beslutningen angives kontrolundersøgelsensgenstand og formål, fastsættes tidspunktet for dens begyndelse og givesoplysning om de i artikel 19, stk. 1, litra c), og artikel 20, stk. 1, litra d),fastsatte sanktioner samt om adgangen til at indbringe klage over beslut-ninger for Domstolen.
4. Kommissionen træffer de i stk. 3 omhandlede beslutninger efter at
have indhentet udtalelse fra vedkommende myndighed i den medlems-stat, inden for hvis område kontrolundersøgelsen skal foretages.
5. Repræsentanterne for vedkommende myndighed i den medlems-
stat, inden for hvis område undersøgelsen skal foretages, kan eftervedkommende myndigheds eller Kommissionens anmodning biståKommissionens repræsentanter med løsningen af disse opgaver.
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 13
▼B
6. Modsætter en virksomhed sig en i henhold til denne artikel påbudtkontrolundersøgelse, yder vedkommende medlemsstat de afKommissionen bemyndigede repræsentanter den fornødne støtte tilløsning af deres opgaver. Medlemsstaterne træffer, efter at have rådførtsig med Kommissionen, inden den 1. januar 1989 de til dette formålfornødne foranstaltninger.
Artikel 19
Bøder
1. Ved beslutning kan Kommissionen pålægge virksomheder og
sammenslutninger af virksomheder bøder på 100 til 5 000 ECU,såfremt de forsætligt eller uagtsomt:
a) fremsætter urigtige eller forvanskede oplysninger i forbindelse med
en meddelelse i henhold til artikel 5, stk. 5, eller en ansøgning imedfør af artikel 12;
b) i et svar på en begæring i henhold til artikel 16, stk. 3 eller stk. 5,
giver en oplysning, der er urigtig, eller ikke giver en oplysning indenudløbet af den frist, som er fastsat ved beslutning, truffet i henholdtil artikel 16, stk. 5;
c) under en kontrolundersøgelse i henhold til artikel 17 eller artikel 18
kun ufuldstændigt fremlægger de forlangte bøger eller øvrige forret-ningspapirer eller nægter at underkaste sig en kontrolundersøgelse,der er påbudt ved beslutning i henhold til artikel 18, stk. 3.
2. Ved beslutning kan Kommissionen pålægge virksomheder og
sammenslutninger af virksomheder bøder på mindst 1 000 og højst1 000 000 ECU, idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes med 10 % afomsætningen i det sidste regnskabsår i hver af de virksomheder, somhar medvirket ved overtrædelsen, såfremt de forsætligt eller uagtsomt:
a) overtræder bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 1, eller artikel
86, eller undlader at efterkomme et påbud, der er meddelt dem imedfør af denne forordnings artikel 7;
b) handler i strid med et påbud meddelt i henhold til artikel 5 eller
artikel 12, stk. 1.
Ved fastsættelsen af bødens størrelse skal der tages hensyn til både
overtrædelsens grovhed og dens varighed.
3. Bestemmelserne i artikel 15, stk. 3 og 4, anvendes.4. Beslutninger, der træffes i henhold til stk. 1 og 2 er ikke sankti-
oner i strafferetlig forstand.
5. De bøder, som er omhandlet i stk. 2, litra a), kan ikke pålægges
for handlinger, som foretages efter, at anmeldelse er sket tilKommissionen, og inden denne træffer beslutning i henhold til trakta-tens artikel 85, stk. 3, for så vidt de ligger inden for grænserne af den ianmeldelsen beskrevne erhvervsudøvelse.
Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse, så snart Kommissionen
har meddelt de pågældende virksomheder, at den efter en foreløbigundersøgelse er af den opfattelse, at betingelserne for anvendelse aftraktatens artikel 85, stk. 1, er til stede, og at der ikke findes grundlagfor anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3.
Artikel 20
Tvangsbøder
1. Kommissionen kan ved beslutning pålægge virksomheder og
sammenslutninger af virksomheder tvangsbøder på 50 til 1 000 ECUfor hver dag, der går ud over det i beslutningen fastsatte tidspunkt, forat tvinge dem til:
a) at ophøre med en overtrædelse af traktatens artikel 85, stk. 1, eller
artikel 86, hvis ophør den har anordnet i henhold til artikel 11, ellerat efterkomme et påbud i henhold til artikel 7,
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 14
▼B
b) at ophøre med en handling, som er forbudt i henhold til artikel 13,
stk. 3,
c) at afgive udtømmende og rigtige oplysninger, som er afkrævet dem
ved beslutning truffet af Kommissionen i henhold til artikel 16, stk.5,
d) at underkaste sig en kontrolundersøgelse, som Kommissionen har
påbudt ved beslutning i henhold til artikel 18, stk. 3.
2. Når virksomhederne eller sammenslutningerne af virksomheder
har efterkommet den forpligtelse, til hvis opfyldelse tvangsbøden erblevet fastsat, kan Kommissionen fastsætte tvangsbødens endelige stør-relse til et mindre beløb end det, den oprindelige beslutning ville føretil.
3. Bestemmelserne i artikel 15, stk. 3 og 4, anvendes.
Artikel 21
Prøvelse ved Domstolen
Med hensyn til klager over beslutninger, hvorved Kommissionen har
fastsat en bøde eller en tvangsbøde, har Domstolen i overensstemmelsemed bestemmelsen i traktatens artikel 172 fuld prøvelsesret; den kanophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde eller tvangsbøde.
Artikel 22
Regningsenhed
Ved anvendelse af bestemmelserne i artikel 19 til 21 gælder den ECU,
som er fastsat for opstillingen af Fællesskabets budget i medfør afbestemmelserne i traktatens artikel 207 og 209.
Artikel 23
Udtalelser fra interesserede parter og tredjemand
1. Forinden der træffes beslutning i henhold til artikel 11, artikel 12,
stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, artikel 13, stk. 3, samt artikel 19 og 20giver Kommissionen de deltagende virksomheder og sammenslutningeraf virksomheder lejlighed til at udtale sig om de af Kommissionenfremførte klagepunkter.
2. For så vidt Kommissionen eller medlemsstaternes kompetente
myndigheder anser det for påkrævet, kan der også indhentes udtalelserfra andre fysiske eller juridiske personer. I tilfælde af at fysiske ellerjuridiske personer fremsætter anmodning om at måtte udtale sig i sagen,skal en sådan anmodning imødekommes, hvis de pågældende godtgør athave tilstrækkelig interesse heri.
3. Vil Kommissionen vedtage en beslutning om anvendelse af trakta-
tens artikel 85, stk. 3, offentliggør den det væsentlige indhold af denpågældende aftale, vedtagelse eller samordnede praksis med opfordringtil enhver interesseret tredjemand til at meddele Kommissionen sinebemærkninger inden for en af Kommissionen fastsat frist, der mindstskal være på en måned. Ved offentliggørelsen tages der hensyn tilvirksomhedernes berettigede interesse i beskyttelse af deres forretnings-hemmeligheder.
Artikel 24
Tavshedspligt
1. De oplysninger, der er indhentet i medfør af artikel 17 og 18 må
kun bruges til det med undersøgelsen eller kontrollen tilsigtede formål.
2. Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder
samt deres tjenestemænd og øvrige ansatte er forpligtede til ikke at giveoplysninger om forhold, som de i medfør af denne forordning fårkendskab til, og som ifølge deres natur er undergivet tavshedspligt, jf.dog artikel 23 og 25.
1986R4056 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 15
▼B
3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 er ikke til hinder for offentliggørelseaf oversigter eller redegørelser, som ikke indeholder oplysning omenkelte virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder.
Artikel 25
Offentliggørelse af beslutninger
1. Kommissionen offentliggør de beslutninger, som er truffet i
medfør af artikel 11, artikel 12, stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, og artikel13, stk. 3.
2. Offentliggørelsen sker med angivelse af de interesserede parter og
beslutningens væsentligste indhold; ved offentliggørelsen skal der tageshensyn til virksomhedernes berettigede interesse i beskyttelse af deresforretningshemmeligheder.
Artikel 26
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen er bemyndiget til at udstede gennemførelsesbestem-
melser om rækkevidden af den i artikel 5, stk. 5, nævnte pligt til at giveKommissionen meddelelse, om form, indhold og andre enkeltheder iklager i henhold til artikel 10, ansøgninger i henhold til artikel 12, samtom høringer i henhold til artikel 23, stk. 1 og 2.
▼
A1
Artikel 26a
Forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, gælder ikke for aftaler, vedta-
gelser og samordnet praksis, som allerede består på tidspunktet forØstrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, og som omfattes af anvendel-sesområdet for artikel 85, stk. 1, som følge af denne tiltrædelse, såfremtde inden for seks måneder fra tiltrædelsen ændres således, at de over-holder betingelserne i denneforordnings artikel 3 til 6. Dette afsnitgælder ikke for aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som alleredeer omhandlet af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, på tiltrædelsestids-punktet.
▼
B
Artikel 27
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft den 1. juli 1987.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart
i hver medlemsstat.