02006R1896 — DA — 14.07.2017 — 003.002

Denne tekst tjener udelukkende som dokumentationsværktøj og har ingen retsvirkning. EU's institutioner påtager sig intet ansvar for dens indhold. De autentiske udgaver af de relevante retsakter, inklusive deres betragtninger, er offentliggjort i den Europæiske Unions Tidende og kan findes i EUR-Lex. Disse officielle tekster er tilgængelige direkte via linkene i dette dokument

►B EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure (EUT L 399 af 30.12.2006, s. 1)

Ændret ved:









▼B

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1896/2006

af 12. december 2006

om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure







Artikel 1

Formål

1. Denne forordning har til formål:

a) at forenkle og fremskynde grænseoverskridende sager om ubestridte pengekrav og nedbringe sagsomkostningerne ved at indføre en europæisk betalingspåkravsprocedure,

og

b) at muliggøre fri bevægelighed for europæiske betalingspåkrav overalt i medlemsstaterne ved at fastsætte mindstestandarder, hvis overholdelse overflødiggør en mellemliggende procedure i fuldbyrdelsesstaten forud for anerkendelsen og fuldbyrdelsen.

2. Denne forordning er ikke til hinder for, at en fordringshaver kan forfølge et krav som omhandlet i artikel 4 ved brug af en anden procedure, der er hjemlet i en medlemsstats lov eller i fællesskabsretten.

Artikel 2

Anvendelsesområde

1. Denne forordning finder anvendelse på det civil- og handelsretlige område i grænseoverskridende sager, uanset domsmyndighedens art. Den omfatter i særdeleshed ikke spørgsmål vedrørende skat, told eller administrative anliggender eller statens ansvar for handlinger og undladelser under udøvelse af statsmagt (acta jure imperii).

2. Denne forordning finder ikke anvendelse på:

a) formueforholdet mellem ægtefæller samt arv efter loven eller testamente

b) konkurs, akkord og andre lignende ordninger

c) social sikring

d) krav affødt af forpligtelser uden for kontrakt, medmindre

i) de er genstand for en aftale mellem parterne, eller der foreligger en gældsvedgåelse,

eller

ii) de vedrører opgjort gæld i forbindelse med sameje.

3. I denne forordning forstås ved »medlemsstat« alle medlemsstater med undtagelse af Danmark.

Artikel 3

Grænseoverskridende sager

1. I denne forordning forstås ved »grænseoverskridende sag« en sag, hvori mindst en af parterne har bopæl eller sædvanligt opholdssted i en anden medlemsstat end den, hvor den ret, som har fået forelagt en anmodning, er beliggende.

2. Bopæl afgøres efter artikel 59 og 60 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område ( 1 ).

3. Spørgsmålet om, hvorvidt en sag er grænseoverskridende, afgøres på det tidspunkt, hvor anmodningen om et europæisk betalingspåkrav indgives i overensstemmelse med denne forordning.

Artikel 4

Europæisk betalingspåkravsprocedure

Der indføres en europæisk betalingspåkravsprocedure for inddrivelse af et pengekrav på et angivet beløb, som er forfaldent på det tidspunkt, hvor anmodningen om et europæisk betalingspåkrav indgives.

Artikel 5

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »udstedelsesstaten«: den medlemsstat, hvori et europæisk betalingspåkrav udstedes

2) »fuldbyrdelsesstaten«: den medlemsstat, hvori et europæisk betalingspåkrav ønskes fuldbyrdet

3) »ret«: alle myndigheder i en medlemsstat med kompetence for så vidt angår europæiske betalingspåkrav og andre dermed beslægtede spørgsmål

4) »den udstedende ret«: den ret, der udsteder et europæisk betalingspåkrav.

Artikel 6

Kompetence

1. Ved anvendelsen af denne forordning afgøres kompetencen efter de relevante fællesskabsretlige bestemmelser, særlig forordning (EF) nr. 44/2001.

2. Hvis kravet vedrører en aftale, der er indgået af en person (forbrugeren) med henblik på brug, der må anses for at ligge uden for dennes erhvervsmæssige virksomhed, og skyldneren er forbrugeren, er dog alene retterne i den medlemsstat, hvor skyldneren har bopæl efter artikel 59 i forordning (EF) nr. 44/2001, kompetente.

Artikel 7

Anmodning om et europæisk betalingspåkrav

1. En anmodning om et europæisk betalingspåkrav indgives ved anvendelse af formular A i bilag I.

2. I anmodningen anføres:

a) navn og adresse på parterne og, hvis det er relevant, deres repræsentanter samt på den ret, som anmodningen indgives til

b) kravets størrelse, herunder hovedkravet og i givet fald renter, konventionalbod og omkostninger

c) såfremt der kræves renter, rentesatsen og det tidsrum, for hvilket renterne kræves, medmindre en lovbestemt rente automatisk tilføjes hovedstolen efter loven i udstedelsesstaten

d) den retlige interesse, herunder en beskrivelse af de forhold, der påberåbes som grundlag for kravet og, hvis det er relevant, de krævede renter

e) en beskrivelse af de bevisligheder, hvorpå kravet støttes

f) kompetencegrundlaget

g) sagens grænseoverskridende karakter som omhandlet i artikel 3.

3. I anmodningen erklærer fordringshaveren, at de anførte oplysninger efter hans bedste overbevisning er sande, og at han er klar over, at eventuelle bevidst falske angivelser vil kunne medføre passende sanktioner efter loven i udstedelsesstaten.

▼M3

4. Fordringshaveren kan i et tillæg til anmodningen meddele retten, hvilken af procedurerne i artikel 17, stk. 1, litra a) og b), vedkommende i givet fald anmoder om anvendelse af i forbindelse med kravet i den efterfølgende civile retssag, hvis skyldneren indgiver en indsigelse mod det europæiske betalingspåkrav.

I tillægget omhandlet i første afsnit kan fordringshaveren også meddele retten, at vedkommende modsætter sig overgang til civil retssag som omhandlet i artikel 17, stk. 1, litra a) eller b), hvis skyldneren gør indsigelse. Dette er ikke til hinder for, at fordringshaveren kan meddele retten denne oplysning på et senere tidspunkt, dog under alle omstændigheder inden påkravet udstedes.

▼B

5. Anmodningen indgives i papirform eller ved anvendelse af alle andre kommunikationsmidler, herunder elektroniske midler, som accepteres af udstedelsesstaten, og som er til rådighed for den udstedende ret.

6. Anmodningen skal være underskrevet af fordringshaveren eller, hvis det er relevant, dennes repræsentant. Når anmodningen indgives elektronisk, jf. stk. 5, underskrives den i overensstemmelse med artikel 2, nr. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/93/EF af 13. december 1999 om en fællesskabsramme for elektroniske signaturer ( 2 ). Denne signatur skal anerkendes i udstedelsesstaten, uden at der må stilles yderligere krav.

Der kræves dog ikke en sådan elektronisk signatur, såfremt der i retterne i udstedelsesstaten findes et alternativt elektronisk kommunikationssystem, som en bestemt gruppe af forhåndsregistrerede autentificerede brugere har adgang til, og som gør det muligt sikkert at identificere de pågældende brugere. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om sådanne kommunikationssystemer.

Artikel 8

Behandling af anmodningen

Den ret, som har fået forelagt en anmodning om et europæisk betalingspåkrav, undersøger hurtigst muligt og på grundlag af oplysningerne i anmodningsformularen, om betingelserne i artikel 2, 3, 4, 6 og 7 er opfyldt, og om kravet forekommer begrundet. Denne undersøgelse kan have form af en elektronisk procedure.

Artikel 9

Komplettering og berigtigelse

1. Hvis betingelserne i artikel 7 ikke er opfyldt, giver retten, medmindre kravet er klart ubegrundet eller anmodningen uantagelig, fordringshaveren lejlighed til at komplettere eller berigtige anmodningen. Retten anvender formular B i bilag II.

2. Når retten anmoder fordringshaveren om at komplettere eller berigtige anmodningen, fastsætter den en frist, som den anser for passende under de givne omstændigheder. Retten kan efter eget skøn forlænge denne frist.

Artikel 10

Ændring af anmodningen

1. Hvis de i artikel 8 omhandlede betingelser kun er opfyldt for en del af kravet, underretter retten fordringshaveren herom ved anvendelse af formular C i bilag III. Fordringshaveren opfordres til at acceptere eller afslå et forslag til et europæisk betalingspåkrav på det beløb, som retten angiver, og informeres om konsekvenserne af sin beslutning. Fordringshaveren svarer ved at returnere den formular C, som retten har sendt, inden for en frist, der fastsættes af retten i overensstemmelse med artikel 9, stk. 2.

2. Accepterer fordringshaveren rettens forslag, udsteder retten et europæisk betalingspåkrav i overensstemmelse med artikel 12 for den del af kravet, som fordringshaveren har accepteret. Konsekvenserne af denne accept for den resterende del af det oprindelige krav afgøres efter national lov.

3. Sender fordringshaveren ikke sit svar inden for den frist, som retten har fastsat, eller afslår han rettens forslag, afviser retten anmodningen om et europæisk betalingspåkrav som helhed.

Artikel 11

Afvisning af anmodningen

1. Retten afviser anmodningen:

a) hvis betingelserne i artikel 2, 3, 4, 6 og 7 ikke er opfyldt

b) hvis kravet er klart ubegrundet

c) hvis fordringshaveren ikke sender sit svar inden for den frist, som retten har fastsat i overensstemmelse med artikel 9, stk. 2,

eller

d) hvis fordringshaveren ikke sender sit svar inden for den af retten fastsatte frist eller afslår rettens forslag, jf. artikel 10.

Fordringshaveren underrettes om grundene til afvisningen ved hjælp af formular D i bilag IV.

2. Afvisningen af anmodningen kan ikke appelleres.

3. Afvisningen af anmodningen er ikke til hinder for, at fordringshaveren kan forfølge sit krav gennem en ny anmodning om et europæisk betalingspåkrav eller enhver anden procedure, der er hjemlet i en medlemsstats lov.

Artikel 12

Udstedelse af et europæisk betalingspåkrav

1. Hvis de i artikel 8 omhandlede betingelser er opfyldt, udsteder retten hurtigst muligt, normalt senest tredive dage efter anmodningens indgivelse, et europæisk betalingspåkrav ved anvendelse af formular E i bilag V.

Ved beregningen af de tredive dage ses der bort fra den tid, det tager fordringshaveren at komplettere, berigtige eller ændre anmodningen.

2. Det europæiske betalingspåkrav skal ved udstedelsen ledsages af en kopi af anmodningsformularen. Det skal ikke indeholde de oplysninger, som fordringshaveren har angivet i tillæg 1 og 2 til formular A.

3. I det europæiske betalingspåkrav gøres skyldneren opmærksom på, at han har valget mellem:

a) at betale fordringshaveren det beløb, som er anført i betalingspåkravet,

eller

b) at modsætte sig betalingspåkravet ved at indgive en indsigelse til den udstedende ret, som skal sendes senest tredive dage efter, at betalingspåkravet er blevet forkyndt for ham.

4. I det europæiske betalingspåkrav informeres skyldneren om:

a) at påkravet er udstedt alene på grundlag af fordringshaverens oplysninger, som ikke er blevet prøvet af retten

b) at påkravet bliver eksigibelt, medmindre der er indgivet en indsigelse til retten i overensstemmelse med artikel 16

c) at sagen, såfremt der indgives en indsigelse, fortsætter ved de kompetente retter i udstedelsesstaten efter de almindelige civile retsplejeregler, medmindre fordringshaveren udtrykkeligt har anmodet om, at sagen i så fald hæves.

5. Retten påser, at det europæiske betalingspåkrav forkyndes for skyldneren i overensstemmelse med national lov på en måde, der opfylder de mindstestandarder, der er fastsat i artikel 13, 14 og 15.

Artikel 13

Forkyndelse med bevis for modtagelse fra skyldnerens side

Det europæiske betalingspåkrav kan forkyndes for skyldneren i overensstemmelse med national lov i den stat, hvor der anmodes om fuldbyrdelse, på en af følgende måder:

a) personlig forkyndelse bekræftet ved et dateret modtagelsesbevis, som skyldneren har underskrevet

b) personlig forkyndelse bekræftet ved et dokument underskrevet af den kompetente stævningsmand, der ud over at fastslå, at skyldneren har modtaget dokumentet eller har nægtet at modtage det uden lovlig grund, angiver forkyndelsesdatoen

c) postforkyndelse bekræftet ved et dateret modtagelsesbevis, som skyldneren har underskrevet og returneret

d) forkyndelse ved elektroniske midler som f.eks. fax eller e-mail bekræftet ved et dateret modtagelsesbevis, som skyldneren har underskrevet og returneret.

Artikel 14

Forkyndelse uden bevis for modtagelse fra skyldnerens side

1. Det europæiske betalingspåkrav kan også forkyndes for skyldneren i overensstemmelse med national lov i den stat, hvor der anmodes om fuldbyrdelse, på en af følgende måder:

a) personlig forkyndelse på skyldnerens personlige adresse for personer, der har adresse på samme bopæl som skyldneren, eller som af skyldneren er ansat til at arbejde dér

b) personlig forkyndelse på skyldnerens erhvervsmæssige hjemsted, hvis skyldneren er en selvstændig erhvervsdrivende eller en juridisk person, for personer, der er ansat af skyldneren

c) deponering af påkravet i skyldnerens postkasse

d) deponering af påkravet på et postkontor eller hos kompetente offentlige myndigheder og skriftlig meddelelse om denne deponering i skyldnerens postkasse, forudsat at den skriftlige meddelelse tydeligt angiver, at det drejer sig om et retsdokument, eller at meddelelsen har retsvirkning som forkyndelse og medfører, at tidsfrister begynder at løbe

e) postforkyndelse uden den i stk. 3 omhandlede form for bekræftelse, hvis skyldneren har adresse i udstedelsesstaten

f) elektroniske midler bekræftet ved en automatisk kvittering for levering, forudsat at skyldneren på forhånd udtrykkeligt har accepteret denne forkyndelsesmåde.

2. Ved anvendelsen af denne forordning kan der ikke foretages forkyndelse efter stk. 1, hvis skyldnerens adresse ikke med sikkerhed er kendt.

3. Forkyndelse i henhold til stk. 1, litra a), b), c) og d), bekræftes ved:

a) et dokument underskrevet af den kompetente stævningsmand, hvoraf det fremgår

i) på hvilken måde forkyndelsen er foretaget

ii) på hvilket tidspunkt forkyndelsen har fundet sted

iii) i givet fald for hvilken anden person end skyldneren påkravet er blevet forkyndt, idet personens navn og forbindelse til skyldneren angives

eller

b) et modtagelsesbevis fra den person, for hvem påkravet er blevet forkyndt, ved anvendelse af stk. 1, litra a) og b).

Artikel 15

Forkyndelse for en repræsentant

Forkyndelse i henhold til artikel 13 eller 14 kan også foretages for en repræsentant for skyldneren.

Artikel 16

Indsigelse mod det europæiske betalingspåkrav

1. Skyldneren kan indgive en indsigelse mod det europæiske betalingspåkrav over for den udstedende ret ved anvendelse af formular F i bilag VI, som fremsendes til ham sammen med det europæiske betalingspåkrav.

2. Indsigelsen sendes senest tredive dage efter, at betalingspåkravet er blevet forkyndt for skyldneren.

3. Skyldneren angiver i indsigelsen, at han bestrider kravet, men er ikke forpligtet til at angive grundene hertil.

4. Indsigelsen indgives i papirform eller ved anvendelse af alle andre kommunikationsmidler, herunder elektroniske midler, som accepteres af udstedelsesstaten, og som er til rådighed for den udstedende ret.

5. Indsigelsen skal være underskrevet af skyldneren eller, hvis det er relevant, dennes repræsentant. Når indsigelsen indgives elektronisk, jf. stk. 4, underskrives den i overensstemmelse med artikel 2, nr. 2, i direktiv 1999/93/EF. Denne signatur skal anerkendes i udstedelsesstaten, uden at der må stilles yderligere krav.

Der kræves dog ikke en sådan elektronisk signatur, såfremt der i retterne i udstedelsesstaten findes et alternativt elektronisk kommunikationssystem, som en bestemt gruppe af forhåndsregistrerede autentificerede brugere har adgang til, og som gør det muligt sikkert at identificere de pågældende brugere. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om sådanne kommunikationssystemer.

▼M3

Artikel 17

Virkninger af indgivelsen af en indsigelse

1. Indgives der en indsigelse inden for den frist, der er fastsat i artikel 16, stk. 2, fortsætter sagen ved de kompetente retter i udstedelsesstaten, medmindre fordringshaveren udtrykkeligt har anmodet om, at sagen i så fald hæves. Sagen fortsætter i overensstemmelse med reglerne for:

a) den europæiske småkravsprocedure i forordning (EF) nr. 861/2007, hvis det er relevant, eller

b) en passende national civilretlig procedure.

2. Har fordringshaveren ikke meddelt, hvilken af procedurerne i stk. 1, litra a) og b), vedkommende anmoder om anvendelse af i forbindelse med kravet i den retssag, der følger i tilfælde af indsigelse, eller har fordringshaveren anmodet om, at den europæiske småkravsprocedure i forordning (EF) nr. 861/2007 anvendes i forbindelse med et krav, der ikke falder ind under nævnte forordnings anvendelsesområde, overgår retssagen til en passende national civilretlig procedure, medmindre fordringshaveren udtrykkeligt har anmodet om, at en sådan overgang ikke foretages.

3. Har fordringshaveren forfulgt sit krav gennem den europæiske betalingspåkravsprocedure, er der intet i national lov, der berører hans stilling i en efterfølgende civil retssag.

4. Overgangen til civil retssag som omhandlet i stk. 1, litra a) og b), er underlagt loven i udstedelsesstaten.

5. Fordringshaveren underrettes om, hvorvidt skyldneren har indgivet en indsigelse, og om en eventuel overgang til civil retssag i henhold til stk. 1.

▼B

Artikel 18

Eksigibilitet

1. Er der ikke indgivet en indsigelse til den udstedende ret inden for den frist, der er fastsat i artikel 16, stk. 2, idet der tages hensyn til, at indsigelsen skal have tid til at nå frem, erklærer den udstedende ret straks det europæiske betalingspåkrav for eksigibelt ved anvendelse af formular G i bilag VII. Retten kontrollerer forkyndelsesdatoen.

2. Med forbehold af stk. 1 er de formelle krav med hensyn til eksigibilitet underlagt loven i udstedelsesstaten.

3. Retten sender det eksigible europæiske betalingspåkrav til fordringshaveren.

Artikel 19

Afskaffelse af eksekvaturproceduren

Et europæisk betalingspåkrav, der er eksigibelt i udstedelsesstaten, anerkendes og fuldbyrdes i de øvrige medlemsstater, uden at der kræves en afgørelse om eksigibilitet, og uden at der kan gøres indsigelse mod anerkendelsen.

Artikel 20

Prøvelse i særlige tilfælde

1. Efter udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 16, stk. 2, har skyldneren ret til at anmode om prøvelse af det europæiske betalingspåkrav ved den kompetente ret i udstedelsesstaten i følgende tilfælde:

a) i) når påkravet er blevet forkyndt på en af de måder, der er fastsat i artikel 14, og ii) forkyndelsen ikke er blevet foretaget i så god tid, at skyldneren har kunnet varetage sine interesser under sagen, uden at dette skyldes fejl fra skyldnerens side

eller

b) når skyldneren har været forhindret i at gøre indsigelse mod kravet som følge af force majeure eller som følge af ekstraordinære omstændigheder, der ikke skyldes fejl fra skyldnerens side

forudsat at skyldneren i begge tilfælde har reageret hurtigst muligt.

2. Efter udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 16, stk. 2, har skyldneren også ret til at anmode om prøvelse af det europæiske betalingspåkrav ved den kompetente ret i udstedelsesstaten, såfremt betalingspåkravet klart er blevet udstedt med urette i forhold til betingelserne i denne forordning, eller som følge af andre ekstraordinære omstændigheder.

3. Afviser retten skyldnerens anmodning under henvisning til, at ingen af de grunde til prøvelse, der er omhandlet i stk. 1 og 2, gør sig gældende, forbliver det europæiske betalingspåkrav virksomt.

Fastslår retten, at prøvelsen er berettiget af en af de grunde, der er omhandlet i stk. 1 og 2, er det europæiske betalingspåkrav uvirksomt.

Artikel 21

Fuldbyrdelse

1. Med forbehold af bestemmelserne i denne forordning afgøres fuldbyrdelsesproceduren efter loven i fuldbyrdelsesstaten.

Et europæisk betalingspåkrav, der er eksigibelt, fuldbyrdes på samme vilkår som en eksigibel retsafgørelse truffet i fuldbyrdelsesstaten.

2. Med henblik på fuldbyrdelse i en anden medlemsstat fremlægger fordringshaveren over for de kompetente fuldbyrdelsesmyndigheder i denne medlemsstat:

a) en kopi af det europæiske betalingspåkrav som erklæret for eksigibelt af den udstedende ret, der opfylder betingelserne med hensyn til godtgørelse af dens ægthed,

og

b) om nødvendigt en oversættelse af det europæiske betalingspåkrav til det officielle sprog i fuldbyrdelsesstaten eller, hvis der er flere officielle sprog i den pågældende medlemsstat, til det officielle sprog eller et af de officielle sprog, der anvendes af retterne på det sted, hvor fuldbyrdelsen ønskes foretaget, i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats lov, eller til et andet sprog, som fuldbyrdelsesstaten har angivet, at den kan acceptere. Hver medlemsstat kan angive, hvilket andet eller hvilke andre af EU-institutionernes officielle sprog end dens eget eller dens egne den kan acceptere, at det europæiske betalingspåkrav udstedes på. Oversættelsen bekræftes af en person, der er beføjet hertil i en af medlemsstaterne.

3. Det kan ikke pålægges en fordringshaver, som i en medlemsstat anmoder om fuldbyrdelse af et europæisk betalingspåkrav udstedt i en anden medlemsstat, at stille sikkerhed eller depositum af nogen art med den begrundelse, at vedkommende er udlænding eller ikke har bopæl eller opholdssted i fuldbyrdelsesstaten.

Artikel 22

Afslag på fuldbyrdelse

1. Fuldbyrdelse afslås på skyldnerens anmodning af den kompetente ret i fuldbyrdelsesstaten, hvis det europæiske betalingspåkrav er uforeneligt med en retsafgørelse eller et påkrav, der tidligere er blevet henholdsvis truffet eller udstedt i en medlemsstat eller et tredjeland, forudsat:

a) at den tidligere retsafgørelse eller det tidligere påkrav havde samme genstand, hvilede på samme grundlag og var mellem samme parter

b) at den tidligere retsafgørelse eller det tidligere påkrav opfylder de nødvendige betingelser for anerkendelse i fuldbyrdelsesstaten,

og

c) at uforeneligheden ikke kunne være blevet gjort gældende som indsigelse under retssagen i udstedelsesstaten.

2. Fuldbyrdelse afslås tillige på anmodning, såfremt skyldneren har betalt fordringshaveren det beløb, som er tilkendt i det europæiske betalingspåkrav.

3. Det europæiske betalingspåkrav kan under ingen omstændigheder efterprøves i fuldbyrdelsesstaten med hensyn til sagens realitet.

Artikel 23

Udsættelse eller begrænsning af fuldbyrdelsen

Hvis skyldneren har anmodet om en prøvelse efter artikel 20, kan den kompetente ret i fuldbyrdelsesstaten på skyldnerens anmodning:

a) begrænse fuldbyrdelsesproceduren til sikrende retsmidler

b) gøre fuldbyrdelsen betinget af, at der stilles en sikkerhed, som fastsættes af retten,

eller

c) under særlige omstændigheder udsætte fuldbyrdelsesproceduren.

Artikel 24

Advokatbistand

Der stilles ikke krav om repræsentation ved en advokat eller en anden jurist

a) for fordringshaverens vedkommende for så vidt angår anmodningen om et europæisk betalingspåkrav

b) for skyldnerens vedkommende for så vidt angår indsigelse mod et europæisk betalingspåkrav.

Artikel 25

Retsafgifter

▼M3

1. Hvis retsafgifterne i forbindelse med en civil retssag som omhandlet i artikel 17, stk. 1, litra a) eller b), alt efter hvad der er relevant, i en medlemsstat svarer til eller er højere end dem, som finder anvendelse i forbindelse med den europæiske betalingspåkravsprocedure, må de samlede retsafgifter i forbindelse med en europæisk betalingspåkravsprocedure og den civile retssag, der følger i tilfælde af en indsigelse i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, ikke overstige disse retsafgifter uden en forudgående europæisk betalingspåkravsprocedure i den pågældende medlemsstat.

Der må ikke opkræves yderligere retsafgifter i en medlemsstat i forbindelse med den civile retssag, der følger i tilfælde af en indsigelse i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, litra a) eller b), alt efter hvad der er relevant, hvis retsafgifterne i forbindelse med sådanne retssager i den pågældende medlemsstat er lavere end dem, som finder anvendelse i forbindelse med den europæiske betalingspåkravsprocedure.

▼B

2. Ved anvendelsen af denne forordning omfatter retsafgifter, hvis beløbsstørrelse fastsættes efter national lov, afgifter og gebyrer, der skal betales til retten.

Artikel 26

Forholdet til national procesret

Alle processuelle spørgsmål, som ikke specifikt er behandlet i denne forordning, afgøres efter national lov.

Artikel 27

Forholdet til forordning (EF) nr. 1348/2000

Denne forordning berører ikke anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 af 29. maj 2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager ( 3 ).

Artikel 28

Oplysninger om forkyndelsesudgifter og fuldbyrdelse

Medlemsstaterne samarbejder for at sikre, at offentligheden og relevante fagkredse informeres om:

a) hvilke udgifter der er forbundet med forkyndelse af dokumenter,

og

b) hvilke myndigheder der er kompetente med hensyn til fuldbyrdelse med henblik på anvendelsen af artikel 21, 22 og 23

navnlig gennem det europæiske retlige netværk på det civil- og handelsretlige område, der er oprettet i overensstemmelse med Rådets beslutning 2001/470/EF ( 4 ).

Artikel 29

Oplysninger om kompetence, prøvelsesprocedurer, kommunikationsmidler og sprog

1. Senest den 12. juni 2008 meddeler medlemsstaterne Kommissionen:

a) hvilke retter der er kompetente til at udstede et europæisk betalingspåkrav

b) prøvelsesproceduren og de retter, der er kompetente med henblik på anvendelsen af artikel 20

c) de kommunikationsmidler, som accepteres i forbindelse med det europæiske betalingspåkrav, og som er til rådighed for retterne

d) hvilke sprog der accepteres i medfør af artikel 21, stk. 2, litra b).

Medlemsstaterne informerer Kommissionen om eventuelle senere ændringer af disse oplysninger.

2. Kommissionen stiller de oplysninger, der meddeles i henhold til stk. 1, til rådighed for offentligheden gennem offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende og på enhver anden hensigtsmæssig måde.

▼M3

Artikel 30

Ændring af bilagene

Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 31 vedrørende ændring af bilag I-VII.

Artikel 31

Udøvelse af de delegerede beføjelser

1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.

2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 30, tillægges Kommissionen for en ubegrænset periode fra den 13. januar 2016.

3. Den i artikel 30 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.

4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.

5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 30 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.

▼B

Artikel 32

Revision

Senest den 12. december 2013 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg en udførlig rapport, der gennemgår, hvordan den europæiske betalingspåkravsprocedure fungerer. Rapporten skal omfatte en vurdering af proceduren, sådan som den har fungeret, og en udvidet konsekvensanalyse for hver enkelt medlemsstat.

Med henblik herpå og for at sikre, at der tages behørigt hensyn til god praksis i Den Europæiske Union, og at denne praksis stemmer overens med principperne om bedre lovgivning, giver medlemsstaterne Kommissionen oplysninger om den grænseoverskridende anvendelse af det europæiske betalingspåkrav. Disse oplysninger skal omfatte oplysninger om retsafgifter og om, hvor hurtigt proceduren afvikles, hvor effektiv den er, og hvor let den er at anvende, samt om medlemsstaternes interne betalingspåkravsprocedurer.

Kommissionens rapport ledsages om nødvendigt af forslag om tilpasning.

Artikel 33

Ikrafttræden

Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Den anvendes fra den 12. december 2008 med undtagelse af artikel 28, 29, 30 og 31, som anvendes fra den 12. juni 2008.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

▼M4









BILAG I

▼M1









BILAG II

►(1) M2









BILAG III









BILAG IV









BILAG V

►(1) M2









BILAG VI









BILAG VII