2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1/2003
af 16. december 2002
om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82
(EØS-relevant tekst)
(EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådets forordning (EF) nr. 411/2004 af 26. februar 2004 L 68 1 6.3.2004
▼B
RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 1/2003
af 16. december 2002
om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og
82
(EØS-relevant tekst)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles-
skab, særlig artikel 83,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og
Sociale Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)For at etablere en ordning, der sikrer, at konkurrencen inden for
det indre marked ikke fordrejes, skal traktatens artikel 81 og 82anvendes effektivt og ensartet overalt i Fællesskabet. Rådetsforordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anven-delse af traktatens artikel 81 og 82(*) (
4), har gjort det muligt at
udvikle en fællesskabspolitik på konkurrenceområdet, der har
bidraget til at udbrede en konkurrencekultur i Fællesskabet. Påbaggrund af de erfaringer, man har i dag, bør den nævnte forord-ning dog erstattes af lovgivning, som er indrettet på atimødekomme udfordringerne på et integreret marked og fra en
fremtidig udvidelse af Fællesskabet.
(2)Der er især behov for en revision af reglerne for anvendelse af
traktatens artikel 81, stk. 3, om fritagelse fra forbuddet modkonkurrencebegrænsende aftaler. I denne forbindelse bør dersom fastsat i traktatens artikel 83, stk. 2, litra b), tages hensyntil nødvendigheden af på den ene side at sikre et effektivt tilsyn
og på den anden side at forenkle den administrative kontrol mest
muligt.
(3)Den centraliserede ordning, der blev indført ved forordning nr.17, kan ikke længere sikre en ligevægt mellem disse to målsæt-ninger. Den gør det vanskeligt for medlemsstaternes domstole ogkonkurrencemyndigheder at anvende Fællesskabets konkurrence-regler, og det anmeldelsessystem, den indebærer, forhindrer
Kommissionen i at koncentrere sig om bekæmpelsen af de alvor-
ligste overtrædelser. Den pålægger også virksomhedernebetydelige omkostninger.
(4)Den nuværende ordning bør derfor erstattes af en ordning meden direkte anvendelig undtagelse, hvor medlemsstaternes konkur-rencemyndigheder og domstole har kompetence til at anvende
ikke blot traktatens artikel 81, stk. 1, og artikel 82, der i henhold
til EF-Domstolens retspraksis er direkte anvendelige, men ogsåtraktatens artikel 81, stk. 3.
(5)For at sikre, at Fællesskabets konkurrenceregler håndhæveseffektivt, samtidig med at den grundlæggende ret til forsvarrespekteres, bør der i denne forordning fastlægges bestemmelser
om bevisbyrden for så vidt angår traktatens artikel 81 og 82. Det
bør påhvile den part eller myndighed, der gør en overtrædelsegældende, at føre det krævede bevis for, at der foreligger en2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 2
(1) EFT C 365 E af 19.12.2000, s. 284.
(2) EFT C 72 E af 21.3.2002, s. 305.
(3) EFT C 155 af 29.5.2001, s. 73.
(*) Titlen på forordning nr. 17 er tilpasset under hensyn til omnummereringen
af EF-traktatens artikler i henhold til artikel 12 i Amsterdam-traktaten. Den
oprindelige henvisning var til traktatens artikel 85 og 86.
(4) EFT 13 af 21.2.1962, s. 204/62. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/
1999 (EFT L 148 af 15.6.1999, s. 5).
▼B
overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og artikel 82. Det
bør påhvile den virksomhed eller virksomhedssammenslutning,der påberåber sig retten til at bestride, at der foreligger en over-
trædelse, at føre det krævede bevis for, at betingelserne for at
gøre en sådan indsigelse gældende er opfyldt. Denne forordningberører hverken de nationale regler om krav til bevisstyrken ellerden forpligtelse, der måtte påhvile medlemsstaternes konkurren-cemyndigheder og domstole til at bidrage til oplysningen af de
relevante faktiske omstændigheder i en sag, forudsat at den
pågældende lovgivning er forenelig med fællesskabsrettensalmindelige principper.
(6)For at sikre en effektiv anvendelse af Fællesskabets konkurren-ceregler bør medlemsstaternes konkurrencemyndigheder i højere
grad inddrages i anvendelsen heraf. De bør derfor beføjes til at
anvende fællesskabsretten.
(7)De nationale domstole spiller en afgørende rolle ved anvendelsenaf Fællesskabets konkurrenceregler. De beskytter privatpersonersrettigheder efter fællesskabsretten, når de træffer afgørelse i
sager mellem privatpersoner, f.eks. når de tilkender personer,
der har lidt skade på grund af overtrædelserne, skadeserstatning.De nationale domstoles rolle supplerer i denne forbindelse denationale konkurrencemyndigheders. De bør derfor gives befø-jelse til at anvende traktatens artikel 81 og 82 fuldt ud.
(8)For at sikre, at Fællesskabets konkurrenceregler håndhæveseffektivt, og at denne forordnings samarbejdsmekanismerfungerer tilfredsstillende, er det nødvendigt at pålægge medlems-staternes konkurrencemyndigheder og domstole også at anvendetraktatens artikel 81 og 82, når de anvender nationale konkurren-
ceregler på aftaler og praksis, der kan påvirke handelen mellem
medlemsstater. For at skabe lige vilkår inden for det indremarked for aftaler, vedtagelser inden for virksomhedssammen-slutninger og samordnet praksis er det også nødvendigt pågrundlag af traktatens artikel 83, stk. 2, litra e), at fastlæggeforholdet mellem national ret og Fællesskabets konkurrenceret.
Det er derfor nødvendigt at foreskrive, at anvendelsen af national
konkurrenceret på aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, somomhandlet i traktatens artikel 81, ikke må føre til forbud modsådanne aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, hvis de ikkeogså er forbudt i henhold til Fællesskabets konkurrenceret.
Begreberne aftaler, vedtagelser og samordnet praksis er selv-
stændige begreber i Fællesskabets konkurrenceret, som omfatterkoordinering af virksomheders adfærd på markedet, somfortolket af Fællesskabets domstole. Medlemsstaterne bør ikkeefter denne forordning være afskåret fra at vedtage en mererestriktiv national konkurrencelovgivning, der forbyder eller
pålægger sanktioner for ensidig adfærd fra virksomheders side,
og at anvende denne på deres område. En sådan mere restriktivlovgivning kan omfatte bestemmelser, der forbyder ellerpålægger sanktioner for udøvelsen af misbrug over for økono-miskafhængige virk somheder. Denne forordning finder desudenikke anvendelse på national lovgivning, der pålægger fysiske
personer strafferetlige sanktioner, medmindre sådanne sanktioner
er den måde hvorpå de konkurrenceregler, der finder anvendelsepå virksomheder, håndhæves.
(9)Traktatens artikel 81 og 82 har til formål at beskytte konkur-rencen på markedet. Denne forordning, der er vedtaget med
henblikpå at gennemføre disse bestemmelser i trak taten, forhin-
drer ikke medlemsstaterne i på deres område at gennemførenational lovgivning, der beskytter andre legitime interesser,forudsat at den pågældende lovgivning er forenelig med dealmindelige principper og andre bestemmelser i fællesskabs-
retten. I det omfang en sådan lovgivning i hovedsagen forfølger
et andet mål end beskyttelsen af konkurrencen på markedet, kanmedlemsstaternes konkurrencemyndigheder og domstole anvendesådan lovgivning på deres område. Medlemsstaterne kan somfølge heraf på deres område i henhold til denne forordninggennemføre national lovgivning, der forhindrer eller pålægger2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 3
▼B
sanktioner for adfærd, der strider mod god markedsføringsskik,
hvad enten denne adfærd er kontraktbaseret eller ensidig. Sådanlovgivning forfølger et specifikt mål, der er uafhængig af de
faktiske eller formodede konsekvenser af en sådan praksis på
konkurrencen på markedet. Dette gælder navnlig lovgivning,der forbyder virksomheder at påtvinge, aftvinge eller søge ataftvinge deres handelspartnere vilkår, der er urimelige, ufor-holdsmæssige eller ydet uden vederlag.
(10)Forordninger som f.eks. 19/65/EØF (1), (EØF) nr. 2821/71(2),
(EØF) nr. 3976/87 (3), (EØF) nr. 1534/91 (4) og (EØF) nr. 479/
92(5) bemyndiger Kommissionen til ved forordning at anvende
traktatens artikel 81, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedta-
gelser inden for virksomhedssammenslutninger og samordnetpraksis. På områder, der er defineret af sådanne forordninger,har Kommissionen udstedt og kan fortsat udstede såkaldte grup-pefritagelsesforordninger, hvorved den erklærer, at traktatens
artikel 81, stk. 1, ikke finder anvendelse på kategorier af aftaler,
vedtagelser og samordnet praksis. I tilfælde hvor aftaler, vedta-gelser og samordnet praksis, som sådanne forordninger finderanvendelse på, alligevel har virkninger, der er uforenelige medtraktatens artikel 81, stk. 3, bør Kommissionen og medlemssta-ternes konkurrencemyndigheder have beføjelse til i konkrete
sager at inddrage gruppefritagelsen.
(11)For at Kommissionen kan sikre anvendelsen af traktatens
bestemmelser, bør den ved beslutninger rettet til virksomheder
eller virksomhedssammenslutninger kunne pålægge dem at
bringe deres overtrædelser af traktatens artikel 81 og 82 tilophør. Når der foreligger en berettiget interesse heri, børKommissionen også kunne vedtage beslutninger, der fastslår enovertrædelse, efter at denne er ophørt, selv om der ved beslut-
ningen ikke pålægges bøder. Den beføjelse, som Domstolen har
indrømmet Kommissionen til at vedtage beslutninger om forelø-bige forholdsregler, bør desuden fastslås udtrykkeligt iforordningen.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 4
(1) Rådets forordning nr. 19/65/EØF af 2. marts 1965 om anvendelse af bestem-
melserne i traktatens artikel 81, stk. 3 (Forordningens titler er tilpasset under
hensyn til omnummereringen af EF-traktatens artikler i henhold til artikel 12
i Amsterdam-traktaten. Den oprindelige henvisning var til traktatens artikel
85, stk. 3), på kategorier af aftaler og samordnet praksis (EFT 36 af
6.3.1965, s. 533/65). Senest ændret ved forordning (EF) nr. 1215/1999
(EFT L 148 af 15.6.1999, s. 1).
(2) Rådets forordning (EØF) nr. 2821/71 af 20. december 1971 om anvendelse
af bestemmelserne i traktatens artikel 81, stk. 3 (Forordningens titler er
tilpasset under hensyn til omnummereringen af EF-traktatens artikler i
henhold til artikel 12 i Amsterdam-traktaten. Den oprindelige henvisning
var til traktatens artikel 85, stk. 3), på kategorier af aftaler, vedtagelser og
samordnet praksis (EFT L 285 af 29.12.1971, s. 46). Senest ændret ved
tiltrædelsesakten af 1994.
(3) Rådets forordning (EØF) nr. 3976/87 af 14. december 1987 om anvendelse
af traktatens artikel 81, stk. 3 (Forordningens titler er tilpasset under hensyn
til omnummereringen af EF-traktatens artikler i henhold til artikel 12 i
Amsterdam-traktaten. Den oprindelige henvisning var til traktatens artikel
85, stk. 3), på visse kategorier af aftaler og samordnet praksis inden for luft-
fartssektoren (EFT L 374 af 31.12.1987, s. 9). Senest ændret ved
tiltrædelsesakten af 1994.
(4) Rådets forordning (EØF) nr. 1534/91 af 31. maj 1991 om anvendelse af
traktatens artikel 81, stk. 3 (Forordningens titler er tilpasset under hensyn
til omnummereringen af EF-traktatens artikler i henhold til artikel 12 i
Amsterdam-traktaten. Den oprindelige henvisning var til traktatens artikel
85, stk. 3), på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis
på forsikringsområdet (EFT L 143 af 7.6.1991, s. 1).
(5) Rådets forordning (EØF) nr. 479/92 af 25. februar 1992 om anvendelse af
traktatens artikel 81, stk. 3 (Forordningens titler er tilpasset under hensyntil omnummereringen af EF-traktatens artikler i henhold til artikel 12 i
Amsterdam-traktaten. Den oprindelige henvisning var til traktatens artikel
85, stk. 3), på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis
mellem linjerederier (konsortier) (EFT L 55 af 29.2.1993, s. 3). Senest
ændret ved tiltrædelsesakten af 1994.
▼B
(12)Det bør udtrykkeligt fastslås i forordningen, at Kommissionen
har beføjelse til under overholdelse af proportionalitetsprincippet
at pålægge virksomhederne enhver forpligtelse af adfærdsregule-rende eller strukturel karakter, som er nødvendig for effektivt atbringe en overtrædelse til ophør. Der bør kun pålægges struktur-elle foranstaltninger, såfremt der ikke findes ligeså effektiveadfærdsregulerende foranstaltninger, eller såfremt en ligeså
effektiv adfærdsregulerende foranstaltning ville være mere
byrdefuld for den pågældende virksomhed end en strukturelforanstaltning. Ændringer af en virksomheds struktur, såledessom den eksisterede, før overtrædelsen blev begået, vil kun ståi et rimeligt forhold til overtrædelsen, såfremt der er betydelig
risiko for vedvarende eller gentagne overtrædelser, som hidrører
fra selve virksomhedens struktur.
(13)Når virksomheder som led i en procedure, der kunne føre til etforbud mod en aftale eller samordnet praksis, afgiver tilsagn, derimødekommer Kommissionens betænkeligheder, bør Kommis-sionen ved beslutning kunne gøre disse tilsagn bindende for depågældende virksomheder. I beslutninger om tilsagn bør det
fastslås, at der ikke længere er grund til, at Kommissionen griber
ind, uden at det konkluderes, om der er sket en overtrædelse,eller der stadig finder en overtrædelse sted. Beslutninger omtilsagn anfægter ikke medlemsstaternes konkurrencemyndighe-ders og domstoles kompetence til at foretage en sådan
konstatering og træffe afgørelse i sagen. Beslutninger om tilsagn
er ikke på sin plads i tilfælde, hvor Kommissionen agter atpålægge en bøde.
(14)For at klargøre retstilstanden og sikre, at retsreglerne anvendespå en ensartet måde i Fællesskabet, navnlig i forbindelse mednye typer aftaler eller praksis, som ikke er blevet afgjort i rets-
praksis og administrativ praksis, kan det desuden i særlige
tilfælde, hvor almene fællesskabsinteresser kræver det, værehensigtsmæssigt for Kommissionen at vedtage en beslutning afdeklaratorisk karakter, hvorved det konstateres, at forbuddet itraktatens artikel 81 eller artikel 82 ikke finder anvendelse.
(15)Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndighederbør sammen danne et netværkaf offentlige myndigheder, der
anvender Fællesskabets konkurrenceregler i nært samarbejde.
Det er derfor nødvendigt at indføre informations- og konsultati-onsprocedurer. De nærmere retningslinjer for samarbejdet inetværket vil blive udarbejdet og revideret af Kommissionen inært samarbejde med medlemsstaterne.
(16)Uanset enhver modstridende nationale bestemmelse, bør netvær-
kets medlemmer have adgang til at udveksle selv fortrolige
oplysninger og anvende disse som bevismateriale. Disse oplys-ninger kan benyttes i forbindelse med anvendelsen af traktatensartikel 81 og 82 og i forbindelse med en parallel anvendelse afnational konkurrenceret forudsat at sidstnævnte anvendelse
vedrører den samme sag og ikke fører til et andet resultat. Når
de udvekslede oplysninger anvendes af den modtagendemyndighed til at pålægge virksomheder sanktioner, bør der ikkevære andre begrænsninger for anvendelsen af oplysningerne enden forpligtelse til at anvende dem til det formål, med hvilket deblev indsamlet, idet de sanktioner, der pålægges virksomheder,
er af samme art i alle systemerne. Virksomhedernes ret til
forsvar i de forskellige systemer kan anses for at være tilstræk-keligt ens. Fysiske personer kan imidlertid blive underlagtsanktioner af meget forskellig art i de forskellige systemer. Isådanne tilfælde bør det sikres, at oplysningerne kun kan
anvendes, hvis de er indsamlet på en måde, der sikrer samme
beskyttelsesniveau for så vidt angår fysiske personers ret tilforsvar, som det, der er foreskrevet i den modtagende myndig-heds nationale lovgivning.
(17)For at sikre såvel en ensartet anvendelse af konkurrencereglernesom en optimal håndtering af netværket, er det nødvendigt atbibeholde bestemmelsen om, at medlemsstaternes konkurrence-2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 5
▼B
myndigheder automatiskmister deres k ompetence, når Kommis-
sionen indleder en procedure. Hvis en medlemsstatskonkurrencemyndighed allerede er ved at behandle en sag, og
Kommissionen agter at indlede en procedure, bør den gøre det
snarest muligt. Før Kommissionen indleder procedure, bør denrådføre sig med den pågældende nationale konkurrencemyn-dighed.
(18)For at sikre den mest hensigtsmæssige sagsfordeling inden fornetværket, bør der indføres en generel bestemmelse om, at en
konkurrencemyndighed kan suspendere eller afslutte en sag med
den begrundelse, at en anden myndighed behandler eller harbehandlet den samme sag, eftersom målet er, at den enkelte sagkun behandles af én myndighed. Denne bestemmelse bør ikkeforhindre Kommissionen i at afvise en klage, som følge afmanglende fællesskabsinteresse, hvilket den har mulighed for
efter Domstolens retspraksis, selv om ingen andre konkurrence-
myndigheder har tilkendegivet, at de agter at behandle sagen.
(19)Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, derer oprettet ved forordning nr. 17, har fungeret meget tilfredsstil-lende. Dette udvalg passer godt ind i den nye decentraliseredegennemførelsesordning. Det er derfor nødvendigt at tageudgangspunkt i de regler, der er fastlagt ved forordning nr. 17,
og samtidig effektivisere arbejdsgangen. Udvalget bør således
kunne afgive udtalelser ved skriftlig procedure. Det bør desudenkunne tjene som forum for drøftelse af sager, der behandles afmedlemsstaternes konkurrencemyndigheder, og dermed bidragetil en ensartet anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler.
(20)Det rådgivende udvalg bør bestå af repræsentanter fra medlems-staternes konkurrencemyndigheder. På møder, hvor generelle
spørgsmål drøftes, bør medlemsstaterne have mulighed for at
udpege yderligere en repræsentant. Dette berører dog ikkeudvalgsmedlemmers mulighed for at lade sig bistå af andreeksperter fra medlemsstaterne.
(21)Den ensartede anvendelse af konkurrencereglerne forudsætterogså, at der etableres et samarbejde mellem medlemsstaternes
domstole og Kommissionen. Dette er relevant for alle domstole
i medlemsstaterne, som anvender traktatens artikel 81 og 82,hvadenten de anvender dem i søgsmål mellem private parter,eller fungerer som offentlige håndhævere eller appelretter. Denationale domstole bør især have mulighed for at henvende sigtil Kommissionen for at indhente oplysninger eller udtalelser
om anvendelsen af Fællesskabets konkurrenceret. Kommissionen
og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder bør have adgangtil at afgive skriftlige eller mundtlige indlæg for domstolene iforbindelse med disses anvendelse af traktatens artikel 81 eller82. Indlæggene bør fremsættes inden for rammerne af de natio-nale procedureregler og den nationale praksis, herunder regler
der beskytter parternes rettigheder. Det bør derfor sikres, at
Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndighederinformeres tilstrækkeligt om de retssager, der verserer for denationale domstole.
(22)Af hensyn til retssikkerheden og den ensartede anvendelse afFællesskabets konkurrenceregler under en ordning med parallel
kompetence skal modstridende beslutninger undgås. Det bør
derfor i overensstemmelse med Domstolens retspraksis præci-seres, hvilke virkninger Kommissionens beslutninger ogprocedurer har for medlemsstaternes domstole og konkurrence-myndigheder. Kommissionens beslutninger om tilsagn berørerikke medlemsstaternes konkurrencemyndigheders og domstoles
kompetence til at anvende traktatens artikel 81 og 82.
(23)Kommissionen bør have beføjelse til i hele Fællesskabet at
kræve de oplysninger forelagt, der er nødvendige for at afsløreaftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som er forbudt efterartikel 81, og misbrug af en dominerende stilling, som er forbudtefter traktatens artikel 82. Når virksomheder efterkommer enkommissionsbeslutning, kan de ikke pålægges at vedgå en over-2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 6
▼B
trædelse, men de er under alle omstændigheder forpligtet til at
besvare faktuelle spørgsmål og fremlægge dokumenter, selv omdisse oplysninger kan blive brugt imod dem eller imod en anden
virksomhed til at fastslå, at der foreligger en overtrædelse.
(24)Kommissionen bør også have beføjelse til at foretage de kontrol-
undersøgelser, der er nødvendige for at afsløre aftaler,vedtagelser og samordnet praksis, som er forbudt efter traktatensartikel 81, og misbrug af en dominerende stilling, som er forbudt
efter traktatens artikel 82. Medlemsstaternes konkurrencemyn-
digheder bør samarbejde aktivt med Kommissionen iforbindelse med udøvelsen af disse beføjelser.
(25)Da det bliver stadig vanskeligere at afsløre overtrædelser afkonkurrencereglerne, er det nødvendigt at supplere Kommission-ens undersøgelsesbeføjelser for at sikre en effektiv beskyttelse af
konkurrencen. Kommissionen bør blandt andet beføjes til at
indhente udtalelse fra enhver person, der kan tænkes at være ibesiddelse af nyttige oplysninger, og registrere den pågældendepersons udtalelser. Desuden bør Kommissionens befuldmægti-gede repræsentanter under en kontrolundersøgelse havebeføjelse til at forsegle lokaler eller dokumenter i det tidsrum,
der er påkrævet af hensyn til kontrolundersøgelsen. Forseglin-
gerne bør normalt ikke opretholdes i mere end 72 timer.Kommissionens befuldmægtigede repræsentanter bør også havebeføjelse til at kræve alle oplysninger, der er relevante forkontrolundersøgelsens genstand og formål.
(26)Erfaringerne viser, at forretningspapirer i visse tilfælde opbe-vares i virksomhedsledernes og medarbejdernes private hjem.Af hensyn til kontrolundersøgelsernes effektivitet bør repræsen-tanter for og andre personer, der er bemyndiget afKommissionen, derfor have adgang til alle de lokaler, hvorforretningspapirer kan tænkes at være opbevaret, herunder
private hjem. Udøvelsen af denne beføjelse bør dog være
betinget af en domstolstilladelse.
(27)Med forbehold af Domstolens retspraksis er det hensigtsmæssigtat udstikke rækkevidden af den kontrol, den nationale domstolkan udøve, når den i henhold til national ret herunder som enforudgående sikkerhedsforanstaltning skal give tilladelse til, at
politiet kan tilkaldes, med henblik på at overvinde en eventuel
modstand fra virksomhedens side eller til gennemførelsen af enbeslutning om at gennemføre en kontrolundersøgelse af andrelokaler end forretningslokaler. Det følger af Domstolens rets-praksis, at den nationale domstol navnlig kan anmode
Kommissionen om sådanne supplerende oplysninger, som den
behøver for at kunne udøve sin kontrol, og uden hvilke denkunne afslå en anmodning om tilladelse. Endvidere harDomstolen ved sin retspraksis bekræftet de nationale domstoleskompetence til at føre kontrol med anvendelsen af nationaleregler for gennemførelse af tvangsindgreb.
(28)For at give medlemsstaternes konkurrencemyndigheder størremuligheder for at anvende artikel 81 og 82 effektivt, bør dekunne bistå hinanden med kontrolundersøgelser og andre formerfor indsamling af oplysninger.
(29)Det bør ved bøder og tvangsbøder kunne sikres, at traktatensartikel 81 og 82 samt de forpligtelser, der pålægges virksom-
heder og virksomhedssammenslutninger i henhold til
nærværende forordning, overholdes. Der bør derfor også fast-lægges passende bøder for overtrædelse af procedurereglerne.
(30)For at sikre en effektiv inddrivelse af bøder, der er pålagt virk-somhedssammenslutninger for de overtrædelser, de har begået, er
det nødvendigt at fastsætte, på hvilke vilkår Kommissionen kan
kræve, at medlemmerne af sammenslutningen betaler bøden,hvis sammenslutningen ikke er solvent. Kommissionen bør iden forbindelse tage hensyn til den relative størrelse af de virk-somheder, der er medlemmer af sammenslutningen, og især tilsmå og mellemstore virksomheders situation. Betaling af bøder2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 7
▼B
foretaget af et eller flere medlemmer af en sammenslutning
anfægter ikke nationale bestemmelser, hvorefter der kan gøresregres for det erlagte beløb i forhold til andre medlemmer af
sammenslutningen.
(31)Forældelsesreglerne for pålæggelse af bøder og tvangsbøder blev
fastlagt ved forordning (EØF) nr. 2988/74 (1), der også vedrører
økonomiske sanktioner på transportområdet. Under en ordningmed parallel kompetence bør handlinger, der kan afbryde foræl-
delsesfristen, omfatte en national konkurrencemyndigheds
selvstændige proceduremæssige skridt. Af hensyn til en afklaringaf retsgrundlaget bør forordning (EØF) nr. 2988/74 derforændres for at udelukke dens anvendelse på det område, der eromfattet af nærværende forordning, og fastsætte forældelses-
regler i sidstnævnte.
(32)Det bør fastsættes, at de deltagende virksomheder har ret til at
blive hørt af Kommissionen, at tredjemand, hvis interesser kanblive påvirket af en beslutning, bør have lejlighed til at frem-sætte bemærkninger på forhånd, samt at de vedtagnebeslutninger bør bekendtgøres i vidt omfang. Samtidig med at
de deltagende virksomheders ret til forsvar, og især retten til
aktindsigt sikres, er det nødvendigt at beskytte forretningshem-meligheder. Det bør desuden sikres, at oplysninger, derudveksles inden for netværket, behandles fortroligt.
(33)Eftersom alle beslutninger, truffet af Kommissionen i henhold til
denne forordning, er undergivet Domstolens kontrol på de i trak-
taten fastsatte betingelser, bør Domstolen i henhold til artikel229 gives fuld prøvelsesret vedrørende beslutninger, hvorvedKommissionen pålægger bøder eller tvangsbøder.
(34)Principperne i traktatens artikel 81 og 82, som gennemført ved
forordning nr. 17, har tildelt fællesskabsinstitutionerne en central
rolle. Denne centrale rolle bør bevares, samtidig med atmedlemsstaterne i højere grad inddrages i anvendelsen af Fælles-skabets konkurrenceregler. I overensstemmelse medsubsidiaritets- og proportionalitetsprincippet, som omhandlet itraktatens artikel 5, går nærværende forordning ikke ud over
det, der er nødvendigt for at nå dens mål, nemlig en effektiv
anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler.
(35)Med henblik på en korrekt håndhævelse af EF-konkurrencerettenbør medlemsstaterne udpege og bemyndige myndigheder til somoffentlige håndhævere at anvende traktatens artikel 81 og 82. De
bør kunne udpege såvel administrative som retlige myndigheder
til at varetage de forskellige opgaver, som konkurrencemyndig-hederne er tillagt i denne forordning. I forordningen anerkendesde væsentlige forskelle, der findes mellem medlemsstaterneshåndhævende myndigheder. Artikel 11, stk. 6, i denne forord-
ning bør finde anvendelse på alle konkurrencemyndigheder. I
tilfælde, hvor en retsforfølgende myndighed indleder en sag foren særskilt og adskilt retlig myndighed, bør artikel 11, stk. 6,som en undtagelse til den nævnte almindelige regel og på de iartikel 35, stk. 4, fastsatte betingelser, kun finde anvendelse påden retsforfølgende myndighed. Hvis disse betingelser ikke er
opfyldt, finder den almindelige regel anvendelse. Artikel 11,
stk. 6, bør under alle omstændigheder ikke finde anvendelse pådomstole, i det omfang de fungerer som appelretter.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 8
(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2988/74 af 26. november 1974 om forældelse
af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det Europæiske
Fællesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyr-
delse af disse sanktioner (EFT L 319 af 29.11.1974, s. 1).
▼B
(36)Da konkurrencereglerne ifølge retspraksis gælder for transport-
sektoren, bør denne forordnings procedureregler gælde for
denne sektor. Rådets forordning nr. 141 af 26. november 1962om ikke-anvendelse af Rådets forordning nr. 17 på transportsek-toren (
1) bør derfor ophæves, og forordning (EØF) nr. 1017/
68(2), (EØF) nr. 4056/86 (3) og (EØF) nr. 3975/87(4) bør
ændres, således at deres særlige procedureregler ophæves.
(37)I denne forordning overholdes de grundlæggende rettigheder ogprincipper, som bl.a. Den Europæiske Unions charter om grund-læggende rettigheder anerkender. Forordningen bør følgeligfortolkes og anvendes i overensstemmelse med disse rettighederog principper.
(38)Retlig forudsigelighed for virksomheder, der opererer i henhold
til Fællesskabets konkurrenceregler, bidrager til at fremme inno-
vation og investering. I tilfælde, der giver anledning til alvorligusikkerhed, fordi de rejser nye eller uløste spørgsmål i forbin-delse med anvendelsen af disse regler, kan de enkeltevirksomheder have behov for at søge uformel vejledning hosKommissionen. Denne forordning berører ikke Kommissionens
mulighed for at yde sådan uformel vejledning —
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:
KAPITEL I
PRINCIPPER
Artikel 1
Anvendelse af traktatens artikel 81 og 82
1. Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som omfattes af
forbuddet i traktatens artikel 81, stk. 1, og som ikke opfylder betingel-
serne i artikel 81, stk. 3, er forbudt, uden at det er nødvendigt at træffe
nogen forudgående beslutning derom.
2. Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, som omfattes af
forbuddet i traktatens artikel 81, stk. 1, og som opfylder betingelserne
i artikel 81, stk. 3, er ikke forbudt, uden at det er nødvendigt at træffe
nogen forudgående beslutning derom.
3. Misbrug af en dominerende stilling som omhandlet i traktatens
artikel 82 er forbudt, uden at det er nødvendigt at træffe nogen forud-
gående beslutning derom.
Artikel 2
Bevisbyrde
I samtlige medlemsstaters og Fællesskabets procedurer vedrørende
anvendelsen af traktatens artikel 81 og 82 påhviler bevisbyrden for
overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, eller artikel 82 den parteller myndighed, der gør overtrædelsen gældende. Bevisbyrden for, at2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 9
(1) EFT 124 af 28.11.1962, s. 2751/62. Ændret ved forordning nr. 1002/67/EØF
(EFT 306 af 16.12.1967, s. 1).
(2) Rådets forordning (EØF) nr. 1017/68 af 19. juli 1968 om anvendelse af
konkurrenceregler for transport med jernbane, ad landeveje og sejlbare
vandveje (EFT L 175 af 23.7.1968, s. 1). Senest ændret ved tiltrædelses-
akten af 1994.
(3) Rådets forordning (EØF) nr. 4056/86 af 22. december 1986 om fastsættelse
af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 81 og 82
(Forordningens titel er tilpasset under hensyn til omnummereringen af EF-
traktatens artikler i henhold til artikel 12 i Amsterdam-traktaten. Den oprin-
delige henvisning var til traktatens artikel 85 og 86), på søtransport (EFT L378 af 31.12.1986, s. 4). Senest ændret ved tiltrædelsesakten af 1994.
(
4) Rådets forordning (EØF) nr. 3975/87 af 14. december 1987 om fastsættelse
af fremgangsmåden ved anvendelse af konkurrencereglerne på virksomheder
i luftfartssektoren (EFT L 374 af 31.12.1987, s. 1). Senest ændret ved
forordning (EØF) nr. 2410/92 (EFT L 240 af 24.8.1992, s. 18).
▼B
betingelserne i traktatens artikel 81, stk. 3, er opfyldt, påhviler de virk-
somheder og virksomhedssammenslutninger, der påberåber sig dennebestemmelse.
Artikel 3
Forholdet mellem traktatens artikel 81 og 82 og medlemsstaternes
konkurrenceret
1. Når medlemsstaternes konkurrencemyndigheder eller domstole
anvender national konkurrenceret på aftaler, vedtagelser inden for virk-
somhedssammenslutninger og samordnet praksis, som omhandlet i
traktatens artikel 81, stk. 1, som kan påvirke samhandelen mellemmedlemsstater, som omhandlet i den nævnte artikel, skal de ligeledesanvende traktatens artikel 81 på sådanne aftaler, vedtagelser ogsamordnet praksis. Når medlemsstaternes konkurrencemyndigheder
eller domstole anvender national konkurrenceret på misbrug, der er
forbudt i henhold til traktatens artikel 82, skal de også anvende trakta-tens artikel 82.
2. Anvendelsen af national konkurrenceret må ikke føre til forbud
mod aftaler, vedtagelser inden for virksomhedssammenslutninger og
samordnet praksis, som kan påvirke samhandelen mellem medlems-
stater, men som ikke begrænser konkurrencen som omhandlet itraktatens artikel 81, stk. 1, eller som opfylder betingelserne i traktatensartikel 81, stk. 3, eller som er omfattet af en forordning med henblik påanvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3. Medlemsstaterne er ikkeefter denne forordning afskåret fra at vedtage en mere restriktiv nati-
onal lovgivning, der forbyder eller sanktionerer ensidig adfærd fra
virksomheders side, og at anvende den på deres område.
3. Med forbehold af de almindelige principper og andre bestem-
melser i fællesskabsretten finder stk. 1 og 2 ikke anvendelse, nårkonkurrencemyndigheder og domstole i medlemsstaterne anvender
national fusionskontrollovgivning, og de udelukker heller ikke anven-
delse af bestemmelser i national lovgivning, der i hovedsagenforfølger et andet mål end det, der forfølges i traktatens artikel 81 og82.
KAPITEL II
KOMPETENCE
Artikel 4
Kommissionens kompetence
Med hensyn til anvendelsen af traktatens artikel 81 og 82 har Kommis-
sionen de i denne forordning fastsatte beføjelser.
Artikel 5
De nationale konkurrencemyndigheders kompetence
Medlemsstaternes konkurrencemyndigheder er beføjede til at anvende
traktatens artikel 81 og 82 i konkrete sager. I denne forbindelse kan
de enten på eget initiativ eller på grundlag af en klage vedtage
følgende beslutninger:
— påbyde at en overtrædelse skal bringes til ophør
— træffe foreløbige forholdsregler
— acceptere tilsagn— pålægge bøder, tvangsbøder eller andre former for sanktioner, der er
fastsat i deres nationale ret.
Når det på grundlag af de oplysninger, de er i besiddelse af, følger, at
betingelserne for et forbud ikke er opfyldt, kan de tillige beslutte, at derikke er nogen grund til, at de griber ind.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 10
▼B
Artikel 6
De nationale domstoles kompetence
De nationale domstole har kompetence til at anvende traktatens artikel
81 og 82.
KAPITEL III
KOMMISSIONENS BESLUTNINGER
Artikel 7
Konstatering og standsning af overtrædelser
1. Hvis Kommissionen på grundlag af en klage eller på eget initiativ
konstaterer, at traktatens artikel 81 eller 82 er overtrådt, kan den ved enbeslutning pålægge de deltagende virksomheder eller virksomhedssam-
menslutninger at bringe den pågældende overtrædelse til ophør. I denne
forbindelse kan den pålægge dem enhver forpligtelse af adfærdsregule-rende eller strukturel karakter, der står i passende forhold tilovertrædelsen, og som er nødvendig for effektivt at bringe overtræ-delsen til ophør. Strukturelle foranstaltninger kan kun pålægges,
såfremt der ikke forefindes ligeså effektive adfærdsregulerende foran-
staltninger, eller såfremt en ligeså effektiv adfærdsregulerendeforanstaltning, ville være mere byrdefuld for den pågældende virk-somhed end en strukturel foranstaltning. Når Kommissionen har enberettiget interesse deri, kan den endvidere fastslå, at der tidligereforelå en overtrædelse, som er bragt til ophør.
2. Fysiske eller juridiske personer, der kan godtgøre en berettiget
interesse, og medlemsstaterne er berettiget til at indgive klage som
omhandlet i stk. 1.
Artikel 8
Foreløbige forholdsregler
1. I hastetilfælde, hvor der er risiko for alvorlig og ubodelig skade
på konkurrencen, kan Kommissionen på eget initiativ træffe beslutning
om foreløbige forholdsregler, hvis der umiddelbart set foreligger enovertrædelse.
2. En beslutning i henhold til stk. 1 gælder i et bestemt tidsrum og
kan fornys, i det omfang det er nødvendigt og hensigtsmæssigt.
Artikel 9
Tilsagn
1. Når Kommissionen agter at vedtage en beslutning, hvorefter en
overtrædelse kræves bragt til ophør, og de deltagende virksomhedertilbyder at afgive tilsagn, der imødekommer de betænkeligheder, somKommissionen har, og som den har underrettet de pågældende virk-somheder om i sin foreløbige vurdering, kan Kommissionen ved
beslutning gøre disse tilsagn bindende for virksomhederne. En sådan
beslutning kan vedtages for en bestemt periode, og i beslutningenkonkluderes det, at der ikke længere er grund til, at Kommissionengriber ind.
2. Kommissionen kan efter anmodning eller på eget initiativ
genåbne proceduren:
a) hvis de faktiske forhold ændrer sig med hensyn til et punkt, der var
væsentligt for beslutningen
b) hvis de deltagende virksomheder handler i strid med deres tilsagn,
eller
c) hvis beslutningen bygger på ufuldstændige, urigtige eller forvan-
skede oplysninger fra parterne.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 11
▼B
Artikel 10
Uanvendelighed
Når almene fællesskabsinteresser i forbindelse med anvendelsen af
traktatens artikel 81 og 82 kræver det, kan Kommissionen på egetinitiativ vedtage en beslutning om, at artikel 81 ikke finder anvendelsepå en aftale, en vedtagelse inden for en virksomhedssammenslutningeller en samordnet praksis, enten fordi betingelserne i traktatens artikel
81, stk. 1, ikke er opfyldt, eller fordi betingelserne i traktatens artikel
81, stk. 3, er opfyldt.
Kommissionen kan vedtage en tilsvarende beslutning med hensyn til
traktatens artikel 82.
KAPITEL IV
SAMARBEJDE
Artikel 11
Samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaternes konkur-
rencemyndigheder
1. Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder
anvender Fællesskabets konkurrenceregler i nært samarbejde.
2. Kommissionen forelægger medlemsstaternes konkurrencemyndig-
heder en kopi af de vigtigste dokumenter, den har indsamlet medhenblik på anvendelsen af artikel 7, 8, 9 og 10 samt artikel 29, stk. 1.
Efter anmodning fra en medlemsstats konkurrencemyndighed fore-
lægger Kommissionen denne en kopi af andre eksisterendedokumenter, der er nødvendige for at vurdere sagen.
3. Når medlemsstaternes konkurrencemyndigheder anvender trakta-
tens artikel 81 eller 82, giver de Kommissionen skriftlig underretningderom, inden eller umiddelbart efter at de har foretaget det førsteformelle efterforskningsskridt. Denne information kan også stilles til
rådighed for konkurrencemyndighederne i de øvrige medlemsstater.
4. Senest 30 dage inden vedtagelsen af en beslutning, hvorved en
overtrædelse kræves bragt til ophør, tilsagn accepteres eller en gruppe-
fritagelse inddrages, underretter medlemsstaterneskonkurrencemyndigheder Kommissionen. I den forbindelse forelæggerde Kommissionen en sagsfremstilling, den påtænkte beslutning, ellerhvis en sådan ikke foreligger, ethvert andet dokument med oplysningerom den foreslåede fremgangsmåde. Dette kan også gøres tilgængeligt
for de øvrige medlemsstaters konkurrencemyndigheder. Efter anmod-
ning fra Kommissionen stiller den sagsbehandlendekonkurrencemyndighed til Kommissionens rådighed andre dokumenteri dens besiddelse som er nødvendige for at vurdere sagen. De oplys-ninger, der videregives til Kommissionen, kan stilles til rådighed for
konkurrencemyndighederne i de øvrige medlemsstater. De nationale
konkurrencemyndigheder kan også indbyrdes udveksle oplysninger,der er nødvendige for vurderingen af en sag, de behandler i henholdtil traktatens artikel 81 eller 82.
5. Medlemsstaternes konkurrencemyndigheder kan rådføre sig med
Kommissionen om enhver sag vedrørende anvendelsen af fællesskabs-retten.
6. Når Kommissionen indleder en procedure med henblikpå vedta-
gelse af en beslutning i henhold til kapitel III, mister medlemsstaterneskonkurrencemyndigheder deres kompetence til at anvende traktatens
artikel 81 og 82. Er en medlemsstats konkurrencemyndighed allerede
ved at behandle en sag, indleder Kommissionen først en procedure efterat have rådført sig med den nationale konkurrencemyndighed.
Artikel 12
Udveksling af oplysninger
1. Med henblik på anvendelsen af traktatens artikel 81 og 82 har
Kommissionen og medlemsstaternes konkurrencemyndigheder beføjelse2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 12
▼B
til at udveksle alle faktiske eller retlige oplysninger, herunder fortrolige
oplysninger, og benytte dem som bevismateriale.
2. De udvekslede oplysninger må kun anvendes med henblik på
anvendelsen af traktatens artikel 81 eller 82 og i forbindelse med densag, med henblikpå hvilk en oplysningerne blev indhentet af den vide-regivende myndighed. Hvis national konkurrenceret anvendes i samme
sag og parallelt med Fællesskabets konkurrenceret og ikke fører til et
andet resultat, kan oplysninger, der udveksles i henhold til denneartikel, dog også indgå i anvendelsen af national konkurrenceret.
3. Oplysninger, der er udvekslet i henhold til stk. 1, må kun
anvendes som bevismateriale med henblikpå at pålægge fysisk e
personer sanktioner
— såfremt den lovgivning, der gælder for den videregivende
myndighed, hjemler lignende sanktioner i forbindelse med overtræ-delse af traktatens artikel 81 eller 82, eller, i mangel heraf
— såfremt oplysningerne er indsamlet på en måde, der sikrer samme
beskyttelsesniveau for så vidt angår fysiske personers ret til forsvar,
som det, der er foreskrevet i den modtagende myndigheds nationale
lovgivning. I dette tilfælde kan de udvekslede oplysninger imid-lertid ikke anvendes af den modtagende myndighed til idømmelseaf frihedsstraf.
Artikel 13
Midlertidig eller endelig indstilling af proceduren
1. Når konkurrencemyndighederne i to eller flere medlemsstater
modtager en klage eller indleder en procedure på eget initiativ i
henhold til traktatens artikel 81 eller 82 med hensyn til en og sammeaftale, vedtagelse inden for en virksomhedssammenslutning ellerpraksis, udgør den omstændighed, at en myndighed behandler sagen,en tilstrækkelig grund for de øvrige myndigheder til at suspendere
deres procedure eller afvise klagen. Kommissionen kan ligeledes afvise
en klage med den begrundelse, at den behandles af en af medlemssta-ternes konkurrencemyndigheder.
2. Når en national konkurrencemyndighed eller Kommissionen
modtager en klage over en aftale, vedtagelse inden for en virksomheds-
sammenslutning eller praksis, der i forvejen er behandlet af en andenkonkurrencemyndighed, kan den afvise klagen.
Artikel 14
Det rådgivende udvalg
1. Kommissionen hører et rådgivende udvalg for kartel- og mono-
polspørgsmål, inden der vedtages en beslutning i henhold til artikel 7,
8, 9, 10 og 23, artikel 24, stk. 2, samt artikel 29, stk. 1.
2. Det rådgivende udvalg er med henblik på drøftelse af konkrete
sager sammensat af repræsentanter for medlemsstaternes konkurrence-myndigheder. Der kan udpeges en yderligere repræsentant for
medlemsstaterne med kompetence i konkurrencespørgsmål til at deltage
i møder, hvor der drøftes andre spørgsmål end konkrete sager. Repræ-sentanterne kan ved forfald afløses af andre repræsentanter.
3. Høringen kan finde sted på et møde, som Kommissionen
indkalder til og er formand for, og som tidligst afholdes 14 dage efter,
at indkaldelsen samt en sagsfremstilling med angivelse af de vigtigstedokumenter og et foreløbigt beslutningsforslag er fremsendt. For såvidt angår beslutninger i henhold til artikel 8 kan mødet afholdes syvdage efter fremsendelsen af den dispositive del af et beslutningsforslag.
Hvis Kommissionen fremsender en mødeindkaldelse med en kortere
frist end angivet ovenfor, kan mødet finde sted på den foreslåededato, hvis ingen af medlemsstaterne gør indvendinger. Det rådgivendeudvalg afgiver skriftlig udtalelse om Kommissionens foreløbige beslut-ningsforslag. Det kan afgive udtalelse, selv om nogle af udvalgetsmedlemmer eller deres stedfortrædere ikke er til stede. De holdninger,2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 13
▼B
der er angivet i udtalelsen, skal efter anmodning fra et eller flere
medlemmer begrundes.
4. Høringen kan ligeledes ske ved skriftlig procedure. Hvis en
medlemsstat anmoder derom, skal Kommissionen dog indkalde til et
møde. I tilfælde af skriftlig procedure fastsætter Kommissionen en fristpå mindst 14 dage, inden for hvilken medlemsstaterne kan fremsættebemærkninger, der skal tilsendes alle de øvrige medlemsstater. Hvisder skal træffes beslutninger i henhold til artikel 8, ændres fristen på
14 dage til syv dage. Hvis Kommissionen fastsætter en tidsfrist for
den skriftlige procedure, som er kortere end ovennævnte, finder denforeslåede frist anvendelse, hvis ingen af medlemsstaterne gør indven-dinger.
5. Kommissionen tager størst muligt hensyn til udtalelsen fra det
rådgivende udvalg. Den underretter udvalget om, hvorledes den har
taget hensyn til udtalelsen.
6. Når det rådgivende udvalg afgiver en skriftlig udtalelse,
vedlægges denne udtalelse beslutningsforslaget som bilag. Hvis detrådgivende udvalg anbefaler, at udtalelsen offentliggøres, foretagerKommissionen denne offentliggørelse under hensyn til virksomhe-
dernes berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke
afsløres.
7. Kommissionen sætter på anmodning fra en national konkurrence-
myndighed sager, der behandles i henhold til traktatens artikel 81 eller82 af en konkurrencemyndigheder i en medlemsstat, på dagsordenenfor det rådgivende udvalgs møde. Kommissionen kan også gøre dette
på eget initiativ. I begge tilfælde underretter Kommissionen forinden
den pågældende konkurrencemyndighed herom.
En national konkurrencemyndighed kan navnlig fremsætte sådan
anmodning, når det drejer sig om en sag, hvor Kommissionen agter atindlede en procedure i medfør af artikel 11, stk. 6.
Det rådgivende udvalg afgiver ikke udtalelse om sager, som medlems-
staternes myndigheder behandler. Det rådgivende udvalg kan også
drøfte generelle spørgsmål vedrørende EF's konkurrencelovgivning.
Artikel 15
Samarbejde med de nationale domstole
1. I forbindelse med sager i henhold til traktatens artikel 81 eller 82
kan medlemsstaternes domstole anmode Kommissionen om at få
tilsendt oplysninger, som den er i besiddelse af, eller udtalelser om
spørgsmål vedrørende anvendelsen af Fællesskabets konkurrenceregler.
2. Medlemsstaterne sender Kommissionen en kopi af de skriftlige
domme, som de nationale domstole har afsagt i spørgsmål vedrørendeanvendelsen af traktatens artikel 81 eller 82. En sådan kopi skal frem-sendes uden ophold efter, at den fulde dom er forkyndt for parterne i
skriftlig form.
3. Medlemsstaternes konkurrencemyndigheder kan på eget initiativ
afgive skriftlige indlæg for de nationale domstole i deres respektivemedlemsstater vedrørende spørgsmål om anvendelsen af traktatensartikel 81 og 82. Med tilladelse fra den pågældende domstol i deres
medlemsstat kan de ligeledes afgive mundtlige indlæg. Såfremt den
ensartede anvendelse af traktatens artikel 81 eller 82 kræver det, kanKommissionen på eget initiativ afgive skriftlige indlæg for medlemssta-ternes domstole. Med tilladelse fra den pågældende domstol kan denogså afgive mundtlige indlæg.
Udelukkende med henblik på udarbejdelsen af deres indlæg kan
medlemsstaternes konkurrencemyndigheder og Kommissionen anmode
de relevante nationale domstole om at tilsende dem eller sørge for, atde får tilsendt alle nødvendige dokumenter til vurdering af sagen.
4. Denne artikel berører ikke mere vidtrækkende beføjelser til at
afgive indlæg for domstolene, som en medlemsstats konkurrencemyn-digheder har i henhold til denne medlemsstats lovgivning.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 14
▼B
Artikel 16
Ensartet anvendelse af Fællesskabets konkurrenceret
1. Når de nationale domstole i henhold til traktatens artikel 81 eller
82 træffer afgørelse om aftaler, vedtagelser eller praksis, som alleredeer genstand for en kommissionsbeslutning, kan de ikke træffe afgø-
relser, der er i strid med den beslutning, som Kommissionen har
truffet. De skal ligeledes undgå at træffe afgørelser, som vil være i stridmed en beslutning, som Kommissionen har til hensigt at træffe i enprocedure, som den har indledt. Med henblikherpå k an de nationaledomstole vurdere, om det er nødvendigt at udsætte sagen. Disseforpligtelser berører ikke rettighederne og forpligtelserne efter trakta-
tens artikel 234.
2. Når medlemsstaternes konkurrencemyndigheder i henhold til trak-
tatens artikel 81 eller 82 træffer afgørelse om aftaler, vedtagelser ellerpraksis, som allerede er genstand for en kommissionsbeslutning, kan de
ikke træffe afgørelser, der er i strid med den beslutning, som Kommis-
sionen har truffet.
KAPITEL V
UNDERSØGELSESBEFØJELSER
Artikel 17
Undersøgelse af erhvervssektorer eller af bestemte typer aftaler
1. Hvis udviklingen i handelen mellem medlemsstater, manglende
priselasticitet eller andre forhold giver grund til at antage, at konkur-rencen kan være begrænset eller fordrejet inden for fællesmarkedet,
kan Kommissionen foretage en undersøgelse af en bestemt erhvervs-
sektor eller af bestemte typer aftaler i forskellige sektorer. I løbet afdenne undersøgelse kan Kommissionen afkræve de pågældende virk-somheder eller virksomhedssammenslutninger de oplysninger ogforetage de kontrolundersøgelser, der er nødvendige for anvendelsen
af traktatens artikel 81 og 82.
Kommissionen kan navnlig pålægge de pågældende virksomheder eller
virksomhedssammenslutninger at meddele den alle former for aftaler,vedtagelser og samordnet praksis.
Kommissionen kan offentliggøre en rapport om resultaterne af sin
undersøgelse af bestemte erhvervssektorer eller bestemte typer aftalerinden for flere forskellige sektorer og opfordre alle interesserede partertil at fremsætte bemærkninger hertil.
2. Artikel 14, 18, 19, 20, 22, 23 og 24 finder tilsvarende anvendelse.
Artikel 18
Begæringer om oplysninger
1. Med henblikpå at udføre de opgaver, som den er betroet i
henhold til denne forordning, kan Kommissionen i form af en anmod-ning eller ved beslutning pålægge virksomheder og
virksomhedssammenslutninger at stille alle nødvendige oplysninger til
rådighed.
2. Når Kommissionen fremsender en anmodning om oplysninger til
en virksomhed eller en virksomhedssammenslutning, angiver den rets-
grundlaget og formålet med anmodningen, præciserer hvilke
oplysninger, der ønskes, og fastsætter fristen for udlevering af oplys-ningerne og de i artikel 23 omhandlede sanktioner for udlevering afurigtige eller forvanskede oplysninger.
3. Når Kommissionen ved beslutning pålægger virksomheder eller
virksomhedssammenslutninger at udlevere oplysninger, angiver denretsgrundlaget og formålet med begæringen, præciserer, hvilke oplys-ninger der kræves, og fastsætter fristen for udlevering afoplysningerne. Den henviser desuden til de sanktioner, der eromhandlet i artikel 23, og henviser til eller pålægger de sanktioner,2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 15
▼B
der er omhandlet i artikel 24. Beslutningen indeholder endvidere oplys-
ning om, at den kan indbringes for Domstolen.
4. Virksomhedernes indehavere eller disses repræsentanter og, hvad
angår juridiske personer, selskaber eller foreninger uden status somjuridiskperson, de personer, som ifølge lov eller vedtægter har befø-jelse til at repræsentere dem, skal give de ønskede oplysninger påvegne af den pågældende virksomhed eller virksomhedssammenslut-
ning. Behørigt befuldmægtigede advokater kan give de ønskede
oplysninger på klienternes vegne. Klienterne bærer det fulde ansvarfor, at oplysningerne er fuldstændige, rigtige og uforvanskede.
5. Kommissionen sender omgående en kopi af anmodningen eller
beslutningen til konkurrencemyndigheden i den medlemsstat, på hvis
område den pågældende virksomhed eller virksomhedssammenslutninghar sit hjemsted, og til konkurrencemyndigheden i den medlemsstat,hvis område er berørt.
5. På begæring af Kommissionen forelægger medlemsstaternes rege-
ringer og konkurrencemyndigheder Kommissionen alle oplysninger, derer nødvendige for at den kan løse sine opgaver i henhold til denneforordning.
Artikel 19
Beføjelse til at indhente udtalelser
1. Med henblikpå at udføre de opgaver, som den er betroet i
henhold til denne forordning, kan Kommissionen gennemføre interviewmed alle fysiske eller juridiske personer, der indvilliger heri med
henblikpå indsamling af oplysninger vedrørende genstanden for en
undersøgelse.
2. Når et interview i henhold til stk. 1 gennemføres i en virksom-
heds lokaler, underretter Kommissionen konkurrencemyndigheden i
den medlemsstat, på hvis område udtalelsen indhentes. Hvis den pågæl-
dende medlemsstats konkurrencemyndighed ønsker det, kanrepræsentanter for denne myndighed bistå de repræsentanter og andreledsagende personer, der er bemyndiget af Kommissionen til atindhente udtalelsen.
Artikel 20
Kommissionens kontrolundersøgelsesbeføjelser
1. Med henblikpå at udføre de opgaver, som den er betroet i
henhold til denne forordning, er Kommissionen beføjet til at foretage
alle nødvendige kontrolundersøgelser hos virksomheder og virksom-hedssammenslutninger.
2. Repræsentanter for og andre ledsagende personer, der er bemyn-
diget af Kommissionen til at gennemføre en kontrolundersøgelse, har
beføjelse til:
a) at få adgang til alle virksomhedernes og virksomhedssammenslut-
ningernes lokaler, grunde og transportmidler
b) at kontrollere bøger og andre forretningspapirer, uanset informati-
onsmedium
c) at tage eller få kopi eller udskrift under enhver form af sådanne
bøger eller forretningspapirer
d) at forsegle alle forretningslokaler samt bøger eller forretningspapirer
i det for kontrolundersøgelsen nødvendige tidsrum og omfang
e) at afkræve alle virksomhedens eller virksomhedssammenslutningens
repræsentanter eller medarbejdere forklaringer om kendsgerningerog dokumenter vedrørende kontrolundersøgelsens genstand og
formål og registrere deres svar.
3. Repræsentanter for og andre ledsagende personer, der er bemyn-
diget af Kommissionen til at gennemføre en kontrolundersøgelse,udøver deres beføjelser efter fremlæggelse af en skriftlig fuldmagt, derindeholder oplysning om kontrolundersøgelsens genstand og formål og2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 16
▼B
om de i artikel 23 fastsatte sanktioner, der finder anvendelse, hvis de
forlangte bøger eller forretningspapirer ikke fremlægges i deres helhed,eller de svar, der afgives i henhold til nærværende artikels stk. 2, er
urigtige eller forvanskede. Kommissionen underretter i god tid konkur-
rencemyndigheden i den medlemsstat, på hvis områdekontrolundersøgelsen skal gennemføres.
4. Virksomheder og virksomhedssammenslutninger har pligt til at
underkaste sig de kontrolundersøgelser, som Kommissionen har pålagt
ved beslutning. Beslutningen angiver kontrolundersøgelsens genstand
og formål, fastsætter tidspunktet for dens påbegyndelse og oplysningerom de i artikel 23 og 24 fastsatte sanktioner samt om adgangen til atindbringe beslutningen for Domstolen. Kommissionen træffer dissebeslutninger efter høring af konkurrencemyndigheden i den medlems-
stat, på hvis område kontrolundersøgelsen skal gennemføres.
5. Repræsentanter for og personer, der er bemyndiget eller udpeget
af, konkurrencemyndigheden i den medlemsstat, på hvis områdekontrolundersøgelsen skal gennemføres, skal på denne myndighedseller Kommissionens anmodning aktivt bistå repræsentanter for ogandre ledsagende personer, der er bemyndiget af Kommissionen. De
har i denne forbindelse de beføjelser, der er omhandlet i stk. 2.
6. Når repræsentanter for og andre ledsagende personer, der er
bemyndiget af Kommissionen, fastslår, at en virksomhed modsættersig en undersøgelse, der er påbudt i henhold til denne artikel, yderden pågældende medlemsstat dem den bistand, der er nødvendig for,
at de kan gennemføre deres kontrolundersøgelse, og anmoder eventuelt
om politiets eller en tilsvarende retshåndhævende myndigheds bistand.
7. Når den i stk. 6 omhandlede bistand i overensstemmelse med
national lovgivning kræver en domstolstilladelse, skal der anmodesderom. Der kan også anmodes om en sådan tilladelse på forhånd.
8. Når der anmodes om tilladelse som omhandlet i stk. 7, kontrol-
lerer den nationale domstol ægtheden af Kommissionens beslutning ogsikrer, at de påtænkte tvangsindgreb ikke er vilkårlige eller uforholds-mæssige i forhold til undersøgelsens formål. Ved prøvelsen afindgrebenes forholdsmæssighed kan den nationale domstol anmode
Kommissionen direkte eller gennem den nationale konkurrencemyn-
dighed om detaljerede forklaringer vedrørende de forhold, derbegrunder Kommissionens mistanke om, at der foreligger en overtræ-delse af traktatens artikel 81 og 82, samt for grovheden af denformodede overtrædelse og karakteren af den pågældende virksomhedsdeltagelse. Den nationale domstol kan dog hverken sætte spørgsmåls-
tegn ved, om kontrolundersøgelsen er nødvendig, eller kræve at få
forelagt oplysninger i Kommissionens sagsakter. Det er forbeholdt EF-Domstolen at kontrollere lovligheden af Kommissionens beslutning.
Artikel 21
Kontrolundersøgelse af andre lokaler
1. Såfremt der foreligger rimelig mistanke om, at bøger eller andre
forretningspapirer, der vedrører genstanden for undersøgelsen, og sommåtte være relevante som bevis for en alvorlig overtrædelse af trakta-tens artikel 81 eller 82, opbevares i andre lokaler, grunde ellertransportmidler herunder private hjem tilhørende de pågældende virk-somheders eller virksomhedssammenslutningers direktører, ledere og
andre medarbejdere, kan Kommissionen ved beslutning pålægge, at
der gennemføres en kontrolundersøgelse i sådanne lokaler, på sådannegrunde eller i sådanne transportmidler.
2. Beslutningen angiver kontrolundersøgelsens genstand og formål,
fastsætter tidspunktet for dens påbegyndelse og oplysninger om
adgangen til at indbringe beslutningen for Domstolen. Den skal navnlig
angive de grunde, der har foranlediget Kommissionen til at konkludere,at der foreligger en mistanke af den i stk. 1 omhandlede karakter.Kommissionen træffer disse beslutninger efter høring af konkurrence-myndigheden i den medlemsstat, på hvis område kontrolundersøgelsenskal gennemføres.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 17
▼B
3. En beslutning vedtaget i henhold til stk. 1 kan ikke gennemføres
uden forudgående tilladelse fra en national domstol i den pågældendemedlemsstat. Den nationale domstol kontrollerer ægtheden af Kommis-
sionens beslutning og sikrer, at de påtænkte tvangsindgreb ikke er
vilkårlige eller uforholdsmæssig, navnlig i forhold til den formodedeovertrædelses grovhed og betydningen af det ønskede bevismateriale,den pågældende virksomheds deltagelse samt den rimelige sandsyn-lighed for, at forretningspapirer, der står i forbindelse med genstanden
for undersøgelsen, opbevares i de lokaler, som den ønskede tilladelse
til at foretage en kontrolundersøgelse vedrører. Den nationale domstolkan anmode Kommissionen direkte eller gennem den nationale konkur-rencemyndighed om detaljerede forklaringer vedrørende de forhold,den behøver kendskab til for at kunne foretage en prøvelse af forholds-mæssigheden af de påtænkte tvangsindgreb.
Den nationale domstol kan dog hverken sætte spørgsmålstegn ved, om
kontrolundersøgelsen er nødvendig, eller kræve at få forelagt oplys-ninger i Kommissionens sagsakter. Det er forbeholdt EF-Domstolen atkontrollere lovligheden af Kommissionens beslutning.
4. Repræsentanter for og andre ledsagende personer, der er bemyn-
diget af Kommissionen til at gennemføre en kontrolundersøgelse ihenhold til stk. 1 i denne artikel, har de beføjelser, der er fastlagt iartikel 20, stk. 2, litra a), b) og c). Artikel 20, stk. 5 og 6, finder tilsva-
rende anvendelse.
Artikel 22
De nationale konkurrencemyndigheders undersøgelser
1. En medlemsstats konkurrencemyndighed kan på vegne af konkur-
rencemyndigheden i en anden medlemsstat og i dennes navn foretageenhver form for kontrolundersøgelse eller anden indsamling af oplys-ninger på sit område i henhold til national ret for at fastslå, om derforeligger en overtrædelse af traktatens artikel 81 eller 82. Al udveks-
ling og anvendelse af de indhentede oplysninger finder sted i henhold
til artikel 12.
2. På Kommissionens begæring foretager medlemsstaternes konkur-
rencemyndigheder de kontrolundersøgelser, som Kommissionen finder
nødvendige i henhold til artikel 20, stk. 1, eller som den har påbudt
ved en beslutning i henhold til artikel 20, stk. 4. De repræsentanterfor medlemsstaternes konkurrencemyndigheder, som har fået til opgaveat gennemføre kontrolundersøgelserne, og personer, der er bemyndigeteller udpeget af disse myndigheder, udøver deres beføjelser i overens-
stemmelse med deres nationale lovgivning.
Repræsentanter for og andre ledsagende personer, der er bemyndiget af
Kommissionen, kan på Kommissionens anmodning eller efter anmod-ning fra konkurrencemyndigheden i den medlemsstat, på hvis område
kontrolundersøgelsen skal gennemføres, bistå den pågældende konkur-
rencemyndigheds repræsentanter.
KAPITEL VI
SANKTIONER
Artikel 23
Bøder
1. Kommissionen kan ved beslutning pålægge virksomheder og virk-
somhedssammenslutninger bøder på op til 1 % af den samledeomsætning i det foregående regnskabsår, hvis de forsætligt eller uagt-somt:
a) giver urigtige eller forvanskede oplysninger som svar på en anmod-
ning i henhold til artikel 17 eller artikel 18, stk. 2
b) som svar på et pålæg fremsat i form af en beslutning vedtaget i
henhold til artikel 17 eller artikel 18, stk. 3, giver urigtige, ufuld-stændige eller forvanskede oplysninger, eller undlader at giveoplysninger inden for den fastsatte tidsfrist2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 18
▼B
c) under kontrolundersøgelser i henhold til artikel 20 ikke fremlægger
de forlangte bøger eller øvrige forretningspapirer i deres helhed ellernægter at underkaste sig en kontrolundersøgelse, der er pålagt ved
beslutning i henhold til artikel 20, stk. 4
d) som svar på et spørgsmål, der er stillet i henhold til artikel 20, stk.
2, litra e)
— afgiver et urigtigt eller forvansket svar
— undlader inden for den tidsfrist, der er fastsat af Kommissionen,
at rette et urigtigt, ufuldstændigt eller forvansket svar, der er
givet af et medlem af personalet
— undlader eller afslår at give et fyldestgørende svar vedrørende
faktiske omstændigheder vedrørende genstanden for og formåletmed en kontrolundersøgelse, der er beordret ved en beslutning,vedtaget i henhold til artikel 20, stk. 4
e) har brudt de segl, som repræsentanter for eller andre ledsagende
personer, der er bemyndiget af Kommissionen, har anbragt i
henhold til artikel 20, stk. 2, litra d).
2. Kommissionen kan ved beslutning pålægge virksomheder og virk-
somhedssammenslutninger bøder, hvis de forsætligt eller uagtsomt:
a) overtræder traktatens artikel 81 eller 82, eller
b) handler i strid med en beslutning om foreløbige forholdsregler i
henhold til artikel 8, eller
c) undlader at efterkomme et tilsagn, der er gjort bindende ved beslut-
ning i henhold til artikel 9.
Bøden kan for hver af de virksomheder, som har deltaget i overtræ-
delsen, ikke overstige 10 % af den samlede omsætning i det
foregående regnskabsår.
Hvis en overtrædelse begået af en virksomhedssammenslutning
vedrører medlemsvirksomhedernes aktiviteter, kan bøden ikke overstige10 % af summen af den samlede omsætning for de medlemmer, der eraktive på det marked, der er berørt af den af virksomhedssammenslut-ningen begåede overtrædelse.
3. Ved fastlæggelse af bødens størrelse skal der tages hensyn til
både overtrædelsens grovhed og varighed.
4. Hvis en virksomhedssammenslutning får pålagt en bøde under
hensyntagen til medlemsvirksomhedernes omsætning, og sammenslut-
ningen ikke er solvent, skal den indkalde bidrag framedlemsvirksomhederne til dækning af bødebeløbet.
Hvis sådanne bidrag ikke indbetales til sammenslutningen inden for en
af Kommissionen fastsat tidsfrist, kan Kommissionen opkræve bødebe-løbet direkte hos enhver af de virksomheder, hvis repræsentanter varmedlem af de implicerede besluttende organer i sammenslutningen.
Efter at Kommissionen har krævet betaling i henhold til andet afsnit,
kan den, hvis det er nødvendigt for at sikre betaling af det fulde bøde-
beløb, kræve, at det udestående beløb betales af ethvert medlem afsammenslutningen, der var aktivt på det marked, hvor overtrædelsenfandt sted.
Kommissionen må imidlertid ikke kræve betaling i henhold til andet
eller tredje afsnit af virksomheder, der kan godtgøre, at de ikke har
iværksat sammenslutningens ulovlige vedtagelse, og enten ikke kendte
til dennes eksistens eller aktivt tog afstand fra den, inden Kommission-en indledte en undersøgelse af sagen.
Den enkelte medlemsvirksomheds økonomiske ansvar i forbindelse
med betaling af bødebeløbet kan ikke overstige 10 % af dens samledeomsætning i det foregående regnskabsår.
5. Beslutninger i henhold til stk. 1 og 2 har ikke strafferetlig
karakter.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 19
▼B
Artikel 24
Tvangsbøder
1. Kommissionen kan ved beslutning pålægge virksomheder og virk-
somhedssammenslutninger daglige tvangsbøder på op til 5 % af den
gennemsnitlige daglige omsætning i det foregående regnskabsår fra
det i beslutningen fastsatte tidspunkt for at tvinge dem til:
a) at bringe en overtrædelse af traktatens artikel 81 eller 82 til ophør i
overensstemmelse med en beslutning i henhold til denne forordnings
artikel 7
b) at efterkomme en beslutning om foreløbige forholdsregler i henhold
til artikel 8
c) at efterkomme et tilsagn, der er gjort bindende ved beslutning i
henhold til artikel 9
d) at give fuldstændige og rigtige oplysninger, som Kommissionen har
krævet ved beslutning i henhold til artikel 17 eller artikel 18, stk. 3
e) at underkaste sig en kontrolundersøgelse, som Kommissionen har
pålagt ved beslutning i henhold til artikel 20, stk. 4.
2. Når virksomhederne eller virksomhedssammenslutningerne har
efterkommet den forpligtelse, til hvis opfyldelse tvangsbøden er pålagt,
kan Kommissionen fastsætte den endelige tvangsbøde til et mindrebeløb end det, den oprindelige beslutning indebærer. Artikel 23, stk.4, finder tilsvarende anvendelse.
KAPITEL VII
FORÆLDELSE
Artikel 25
Forældelsesfrister for pålæggelse af sanktioner
1. Kommissionens beføjelse i henhold til artikel 23 og 24 forældes:
a) efter tre år ved overtrædelse af bestemmelser om indhentning af
oplysninger eller gennemførelse af kontrolundersøgelser
b) efter fem år ved andre overtrædelser.
2. Forældelsesfristen regnes fra den dag, hvor overtrædelsen er
begået. Ved vedvarende eller gentagne overtrædelser regnes fristendog først fra den dag, hvor overtrædelsen er ophørt.
3. Hver gang Kommissionen eller en medlemsstats konkurrence-
myndighed tager skridt til at undersøge eller forfølge overtrædelsen,afbrydes forældelsesfristen for pålæggelse af bøder eller tvangsbøder.Forældelsesfristen afbrydes med virkning fra den dag, hvor det pågæl-dende skridt meddeles mindst én af de virksomheder ellervirksomhedssammenslutninger, der har medvirket ved overtrædelsen.
Forældelsesfristen afbrydes bl.a. af følgende skridt:
a) Kommissionens eller en national konkurrencemyndigheds skriftlige
begæringer om oplysninger
b) skriftlige fuldmagter til at foretage kontrolundersøgelser, som
Kommissionen eller en national konkurrencemyndighed har udstedt
til sine repræsentanter
c) Kommissionens eller en national konkurrencemyndigheds indled-
ning af en procedure
d) Kommissionens eller en national konkurrencemyndigheds medde-
lelse af klagepunkter.
4. Afbrydelsen af forældelsesfristen har virkning over for alle virk-
somheder og virksomhedssammenslutninger, der har medvirket ved
overtrædelsen.
5. Forældelsesfristen løber på ny efter hver afbrydelse. Forældelses-
fristen udløber dog senest den dag, hvor der er forløbet en periodesvarende til den dobbelte forældelsesfrist, uden at Kommissionen har2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 20
▼B
pålagt en bøde eller tvangsbøde; denne periode forlænges med den tid,
hvor forældelsen har været stillet i bero i henhold til stk. 6.
6. Forældelsen for pålæggelse af bøder eller tvangsbøder stilles i
bero, så længe en sag om Kommissionens beslutning verserer forDomstolen.
Artikel 26
Forældelsesfrister for tvangsfuldbyrdelse
1. Kommissionens beføjelse til at tvangsfuldbyrde beslutninger, der
er vedtaget i henhold til artikel 23 og 24, forældes efter fem år.
2. Forældelsesfristen regnes fra den dag, hvor beslutningen er
endelig.
3. Forældelsesfristen for tvangsfuldbyrdelse afbrydes:
a) ved meddelelse af en beslutning om ændring af bødens eller tvangs-
bødens oprindelige beløb eller om afvisning af en anmodning om en
sådan ændring
b) ved ethvert skridt, der tages af Kommissionen eller af en medlems-
stat på Kommissionens anmodning med henblikpå
tvangsinddrivelse af bøden eller tvangsbøden.
4. Forældelsesfristen løber på ny efter hver afbrydelse.
5. Forældelsen for tvangsfuldbyrdelse stilles i bero:
a) så længe der indrømmes en betalingsordning
b) så længe tvangsfuldbyrdelsen er stillet i bero i henhold til Domsto-
lens afgørelse.
KAPITEL VIII
HØRINGER OG TAVSHEDSPLIGT
Artikel 27
Høring af parterne, klagerne og andre interesserede
1. Før Kommissionen træffer beslutning i henhold til artikel 7, 8, 23
og artikel 24, stk. 2, giver den de virksomheder eller virksomhedssam-menslutninger, der er omfattet af den procedure, som Kommissionenhar iværksat, lejlighed til at udtale sig om Kommissionens klage-punkter. Kommissionen lægger kun de klagepunkter til grund for sinebeslutninger, som de deltagende parter har haft lejlighed til at udtale
sig om. Klagerne inddrages i vid udstrækning i proceduren.
2. De deltagende parters ret til forsvar skal sikres fuldt ud i procedu-
reforløbet. De har ret til indsigt i Kommissionens sagsakter medforbehold af virksomhedernes berettigede interesse i, at deres forret-
ningshemmeligheder ikke afsløres. Aktindsigten omfatter ikke
Kommissionens og de nationale konkurrencemyndigheders fortroligeoplysninger og interne dokumenter. Aktindsigten omfatter således ikkekorrespondance mellem Kommissionen og medlemsstaternes konkur-rencemyndigheder eller mellem medlemsstaternes
konkurrencemyndigheder indbyrdes, herunder dokumenter, som er
udarbejdet i henhold til artikel 11 og 14. Dette stykke er ikke til hinderfor, at Kommissionen videregiver eller anvender oplysninger, som ernødvendige for at bevise en overtrædelse.
3. Hvis Kommissionen finder det nødvendigt, kan den også indhente
udtalelser fra andre fysiske eller juridiske personer. Når fysiske ellerjuridiske personer, der godtgør, at de har tilstrækkelig interesse i sagen,anmoder om at måtte udtale sig, skal deres anmodning efterkommes.Medlemsstaternes konkurrencemyndigheder kan ligeledes anmodeKommissionen om at indhente udtalelser fra andre fysiske eller juri-
diske personer.
4. Når Kommissionen agter at vedtage en beslutning i henhold til
artikel 9 eller 10, offentliggør den et kort resumé af sagen og hoved-indholdet af de afgivne tilsagn eller den foreslåede fremgangsmåde.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 21
▼B
Tredjemand kan fremsætte bemærkninger hertil inden for en tidsfrist,
som Kommissionen ved offentliggørelsen fastsætter til mindst enmåned. I den forbindelse skal der tages hensyn til virksomhedernes
berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke afsløres.
Artikel 28
Tavshedspligt
1. Med forbehold af artikel 12 og 15 må de oplysninger, der
indhentes i henhold til artikel 17-22, kun bruges til det formål, hvortilde er indhentet.
2. Med forbehold af den i artikel 11, 12, 14, 15 og 27 omhandlede
udveksling og anvendelse af oplysninger er Kommissionen og
medlemsstaternes konkurrencemyndigheder, deres embedsmænd, øvrige
ansatte og andre personer, der arbejder under tilsyn fra disse myndig-heder, samt embedsmænd og ansatte i andre af medlemsstaternesmyndigheder forpligtede til ikke at videregive de oplysninger, de harindhentet eller udvekslet i henhold til denne forordning, og som ifølgederes natur er undergivet tavshedspligt. Denne forpligtelse påhviler
ligeledes alle repræsentanter og eksperter for medlemsstaterne, der
deltager i møderne i det rådgivende udvalg i henhold til artikel 14.
KAPITEL IX
FRITAGELSESFORORDNINGER
Artikel 29
Inddragelse i konkrete tilfælde
1. Hvis Kommissionen, bemyndiget i henhold til en rådsforordning
som f.eks. forordning nr. 19/65/EØF, (EØF) nr. 2821/71, (EØF) nr.3976/87, (EØF) nr. 1534/91, (EØF) nr. 479/92 til ved forordning atanvende traktatens artikel 81, stk. 3, har erklæret, at traktatens artikel
81, stk. 1, ikke finder anvendelse på visse kategorier af aftaler, vedta-
gelser inden for virksomhedssammenslutninger eller samordnet praksis,kan den på eget initiativ eller på grundlag af en klage inddrage gruppe-fritagelsen, når den i et konkret tilfælde fastslår, at aftaler, vedtagelsereller samordnet praksis, som fritagelsesforordningen finder anvendelse
på, har visse virkninger, som er uforenelige med traktatens artikel 81,
stk. 3.
2. Når aftaler, vedtagelser inden for virksomhedssammenslutninger
eller samordnet praksis, som en kommissionsforordning omhandlet istk. 1 finder anvendelse på, i et konkret tilfælde har virkninger, somer uforenelige med traktatens artikel 81, stk. 3, på en medlemsstatsområde, eller på en del af dette område, der frembyder alle et særskiltgeografisk markeds karakteristika, kan konkurrencemyndigheden i
denne medlemsstat inddrage den pågældende gruppefritagelse for dette
område.
KAPITEL X
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 30
Offentliggørelse af beslutninger
1. Kommissionen offentliggør de beslutninger, den træffer i henhold
til artikel 7-10, 23 og 24.
2. Ved offentliggørelsen angives parternes navne og beslutningens
hovedindhold, herunder de pålagte sanktioner. Der skal ved offentlig-gørelsen tages hensyn til virksomhedernes berettigede interesse i, atderes forretningshemmeligheder ikke afsløres.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 22
▼B
Artikel 31
Prøvelse ved Domstolen
Domstolen har fuld prøvelsesret med hensyn til klager over beslut-
ninger, hvorved Kommissionen fastsætter en bøde eller en tvangsbøde.Den kan ophæve, nedsætte eller forhøje den pågældende bøde eller
tvangsbøde.
Artikel 32
Udelukkelse fra anvendelsesområdet
Nærværende forordning finder ikke anvendelse på:
a) international trampfart som defineret i artikel 1, stk. 3, litra a), i
forordning (EØF) nr. 4056/86
b) søtransport udelukkende mellem havne i en og samme medlemsstat,
som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 4056/86.
Artikel 33
Gennemførelsesbestemmelser
1. Kommissionen bemyndiges til at vedtage alle relevante bestem-
melser med henblikpå anvendelsen af nærværende forordning. Dissebestemmelser kan blandt andet vedrøre:
a) form og indhold og andre enkeltheder i de klager, der indgives i
henhold til artikel 7, samt proceduren for afvisning af klager
b) de nærmere betingelser for udveksling af oplysninger og konsultati-
oner efter artikel 11
c) de nærmere betingelser for høringer i henhold til artikel 27.
2. Inden Kommissionen vedtager foranstaltninger i medfør af stk. 1,
offentliggør den et udkast til disse og opfordrer alle interesserede partertil at fremsende deres bemærkninger inden udløbet af den af Kommis-
sionen fastsatte frist, som skal være på mindst en måned. Inden
Kommissionen offentliggør og vedtager et udkast til foranstaltning,hører den Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål.
KAPITEL XI
OVERGANGS- OG ÆNDRINGSBESTEMMELSER OG
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 34
Overgangsbestemmelser
1. De anmodninger, der forelægges Kommissionen i henhold til
artikel 2 i forordning nr. 17, og de anmeldelser, der indgives i henholdtil artikel 4 og 5 i nævnte forordning, samt tilsvarende anmodninger og
anmeldelser i henhold til forordning (EØF) nr. 1017/68, (EØF) nr.
4056/86 og (EØF) nr. 3975/87 bortfalder fra den dato, hvor nærvæ-rende forordning finder anvendelse.
2. De proceduremæssige skridt, der er gennemført i henhold til
forordning nr. 17 og forordning (EØF) nr. 1017/68, (EØF) nr. 4056/86
og (EØF) nr. 3975/87, bevarer deres virkninger i forbindelse medanvendelsen af nærværende forordning.
Artikel 35
Udpegning af nationale konkurrencemyndigheder
1. Medlemsstaterne udpeger den (de) konkurrencemyndighed(er),
der skal have kompetence til at anvende traktatens artikel 81 og 82 påen sådan måde, at bestemmelserne i denne forordning efterkommes2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 23
▼M1
▼B
▼B
effektivt. De nødvendige foranstaltninger for at give de nævnte
myndigheder beføjelse til at anvende nævnte artikler skal træffes indenden 1. maj 2004. De udpegede myndigheder kan omfatte domstole.
2. Når håndhævelsen af EF-konkurrenceretten betros nationale admi-
nistrative og retlige myndigheder, kan medlemsstaterne tillægge de
forskellige administrative eller retlige nationale myndigheder forskel-
lige beføjelser eller opgaver.
3. Virkningerne af artikel 11, stk. 6, finder anvendelse på de
myndigheder, som medlemsstaterne har udpeget, herunder domstole,
der varetager opgaver i forbindelse med forberedelsen og vedtagelsenaf de beslutningstyper, der er omhandlet i artikel 5. Virkningerne afartikel 11, stk. 6, omfatter ikke domstole, i det omfang de fungerersom appelretter for så vidt angår de i artikel 5 omhandlede beslutnings-typer.
4. I medlemsstater, hvor en myndighed med henblikpå vedtagelse
af visse beslutningstyper i artikel 5, indleder sag ved en retligmyndighed, som er adskilt og forskellig fra den retsforfølgende
myndighed, har bestemmelserne i artikel 11, stk. 6, uanset det i stk. 3
fastsatte og forudsat, at betingelserne i dette stykke overholdes, kunvirkning for den retsforfølgende myndighed, som er forpligtet til atfrafalde sit krav ved den retlige myndighed, når Kommissionenindleder en procedure, og dette frafald skal medføre, at den nationale
procedure effektivt bringes til ophør.
Artikel 36
Ændring af forordning (EØF) nr. 1017/68
I forordning (EØF) nr. 1017/68 foretages følgende ændringer:
1) Artikel 2 ophæves.
2) I artikel 3, stk. 1, ændres »Det i artikel 2 fastsatte forbud« til
»Forbuddet i traktatens artikel 81, stk. 1«.
3) Artikel 4 ændres således:
a) I stk. 1 erstattes »Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis af
den i artikel 2 angivne art« med »Aftaler, vedtagelser ogsamordnet praksis i henhold til traktatens artikel 81, stk. 1«.
b) Stk. 2 affattes således:
»2. Har iværksættelsen af aftaler, vedtagelser eller samordnet
praksis af den i stk. 1 angivne art i det enkelte tilfælde virk-
ninger, som er uforenelige med de betingelser, der er anført i
traktatens artikel 81, stk. 3, kan det pålægges de pågældendevirksomheder og sammenslutninger af virksomheder at bringedisse virkninger til ophør.«
4) Artikel 5-29 ophæves med undtagelse af artikel 13, stk. 3, som
fortsat finder anvendelse på beslutninger, der er vedtaget i henholdtil artikel 5 i forordning (EØF) nr. 1017/68 før anvendelsesdatoen
for denne forordning, indtil udløbet af gyldighedsperioden for disse
beslutninger.
5) Artikel 30, stk. 2, 3 og 4, udgår.
Artikel 37
Ændring af forordning (EØF) nr. 2988/74
I forordning (EØF) nr. 2988/74 indsættes følgende artikel:
»Artikel 7a
Udelukkelse fra anvendelsesområdet
Denne forordning finder ikke anvendelse på foranstaltninger, der
træffes i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i trakta-tens artikel 81 og 82(*).
(*) EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1.«2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 24
▼B
Artikel 38
Ændring af forordning (EØF) nr. 4056/86
I forordning (EØF) nr. 4056/86 foretages følgende ændringer:
1) Artikel 7 ændres således:
a) Stk. 1 affattes således:
»1.Tilsidesættelse af en forpligtelse
Dersom de pågældende parter tilsidesætter en forpligtelse,
der i henhold til artikel 5 er knyttet til den i artikel 3 hjem-lede fritagelse, kan Kommissionen med henblik på at bringedisse overtrædelser til ophør og på de betingelser, der er
fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december
2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatensartikel 81 og 82(*), vedtage en beslutning, der entenforbyder dem eller pålægger dem at foretage bestemte hand-linger eller inddrager gruppefritagelsen for deresvedkommende.
(*) EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1.«
b) Stk. 2 ændres således:
i) I litra a) ændres »på de betingelser, der er fastsat i afsnit II«
til »på de betingelser, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1/2003«.
ii) Litra c), nr. i), andet afsnit, andet punktum, affattes således:
»Den kan samtidig afgøre, om den skal acceptere de tilsagn,
som de pågældende virksomheder har afgivet, blandt andetmed henblik på at skaffe rederier uden for konferencerne
adgang til markedet, på betingelserne i artikel 9 i forordning
(EF) nr. 1/2003.«
2) Artikel 8 ændres således:
a) Stk. 1 ophæves.
b) I stk. 2 ændres »i henhold til artikel 10« til »i henhold til forord-
ning (EF) nr. 1/2003«.
c) Stk. 3 ophæves.
3) Artikel 9 ændres således:
a) I stk. 1 ændres »det i artikel 15 omhandlede rådgivende udvalg«
til »det rådgivende udvalg, der er omhandlet i artikel 14 i forord-
ning (EF) nr. 1/2003«.
b) I stk. 2 ændres »det rådgivende udvalg, jf. artikel 15« til »det
rådgivende udvalg, der er omhandlet i artikel 14 i forordning(EF) nr. 1/2003«.
4) Artikel 10-25 ophæves med undtagelse af artikel 13, stk. 3, som
fortsat finder anvendelse på beslutninger, der er vedtaget i henholdtil traktatens artikel 81, stk. 3, før anvendelsesdatoen for denne
forordning, indtil udløbet af gyldighedsperioden for disse beslut-
ninger.
5) I artikel 26 udgår »om form, indhold og andre enkeltheder i klager i
henhold til artikel 10, ansøgninger i henhold til artikel 12 samt omhøringer i henhold til artikel 23, stk. 1 og 2«.
Artikel 39
Ændring af forordning (EØF) nr. 3975/87
Artikel 3-19 i forordning (EØF) nr. 3975/87 ophæves med undtagelse
af artikel 6, stk. 3, som fortsat finder anvendelse på beslutninger, derer vedtaget i henhold til traktatens artikel 81, stk. 3, før anvendelsesda-toen for denne forordning, indtil udløbet af gyldighedsperioden fordisse beslutninger.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 25
▼B
Artikel 40
Ændring af forordning nr. 19/65/EØF, (EØF) nr. 2821/71 og (EØF)
nr. 1534/91
Artikel 7 i forordning nr. 19/65/EØF, artikel 7 i forordning (EØF) nr.
2821/71 og artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1534/91 ophæves.
Artikel 41
Ændring af forordning (EØF) nr. 3976/87
Forordning (EØF) nr. 3976/87 ændres som følger:1) Artikel 6 affattes således:
»Artikel 6
Kommissionen hører det rådgivende udvalg omhandlet i artikel 14 i
Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om
gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og
82 (*), før den offentliggør et udkast til forordning og udsteder enforordning.
(*) EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1.«
2) Artikel 7 ophæves.
Artikel 42
Ændring af forordning (EØF) nr. 479/92
Forordning (EØF) nr. 479/92 ændres som følger:1) Artikel 5 affattes således:
»Artikel 5
Inden Kommissionen offentliggør forordningsudkastet, og inden den
vedtager forordningen, skal den høre det rådgivende udvalg
omhandlet i artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.
december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i trakta-tens artikel 81 og 82(*).
(*) EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1.«
2) Artikel 6 ophæves.
Artikel 43
Ophævelse af forordning nr. 17 og nr. 141
1. Forordning nr. 17 ophæves med undtagelse af artikel 8, stk. 3,
som fortsat finder anvendelse på beslutninger, der er vedtaget i henholdtil traktatens artikel 81, stk. 3, før anvendelsesdatoen for denne forord-ning, indtil udløbet af gyldighedsperioden for disse beslutninger.
2. Forordning nr. 141 ophæves.3. Henvisninger til de ophævede forordninger læses som henvis-
ninger til nærværende forordning.
Artikel 44
Rapport om anvendelsen af denne forordning
Fem år efter datoen for anvendelsen af denne forordning aflægger
Kommissionen rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om denneforordnings virkemåde, navnlig for så vidt angår anvendelsen af artikel11, stk. 6, og artikel 17.
Kommissionen vurderer på grundlag af denne rapport, om det er
hensigtsmæssigt at foreslå Rådet en revision af forordningen.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 26
▼B
Artikel 45
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen
iDe Europæiske Fællesskabers Tidende .
Den anvendes fra den 1. maj 2004.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart
i hver medlemsstat.2003R0001 — DA — 01.05.2004 — 001.001 — 27