1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 5. marts 1979
omsamordningafdeadministrativtogvedlovfastsattebestemmelseromadgangtilogudøvelseaf
direkte livsforsikringsvirksomhed
(79/267/EØF)
(EFT L 63 af 13.3.1979, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►A1Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 5. marts 1979
om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestem-
melser om adgang til og udøvelse af direkte livsforsikringsvirk-
somhed
(79/267/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 49 og 57,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg (3),
og
ud fra følgende betragtninger:For at lette adgangen til og udøvelsen af disse former for livsforsik-
ringsvirksomhed er det vigtigt at fjerne visse forskelle i de nationaletilsynslovgivninger; for at nå dette mål, samtidig med at der garanteresforsikringstagerne og de begunstigede i alle medlemsstaterne entilstrækkelig beskyttelse, bør navnlig sådanne bestemmelser samordnes,som vedrører de finansielle garantier, der kræves af livsforsikringsfore-tagender;
det er nødvendigt at foretage en inddeling efter forsikringsklasse
navnlig for at bestemme, hvilke former for virksomhed der er genstandfor en obligatorisktilladelse;
visse gensidige forsikringsselskaber bør udelukkes fra dette direktivs
anvendelsesområde, da de på grund af deres juridiske status opfyldersærlige sikkerhedsbetingelser og frembyder særlige finansielle garantier;desuden bør visse organer, hvis virksomhed kun omfatter en megetbegrænset sektor, og som er begrænset af vedtægtmæssige bestem-melser, udelukkes;
medlemsstaterne har forskellige bestemmelser og sædvaner for samtidig
udøvelse af livsforsikring og skadesforsikring; det bør ikke mere tilladesforetagender, som nedsætter sig, at udøve sådan samtidig virksomhed;for så vidt angår bestående foretagender, som allerede udøver en sådansamtidig forsikringsvirksomhed, bør man give medlemsstaternemulighed for at tillade videreførelse af en sådan praksis på betingelse af,at der etableres en særskilt forvaltning for hver af de pågældendeforsikringsformer, for at de livsforsikredes og de skadesforsikredesrespektive interesser kan varetages, og for at de finansielle mindstefor-pligtelser, der påhviler en af disse former for virksomhed, ikke afholdesaf den anden form for virksomhed; når et af disse foretagender ønsker atetablere sig i en medlemsstat for der at udøve livsforsikring, skal detmed henblik herpå oprette et datterselskab, som midlertidigt vil kunnedrage fordel af visse lempelige vilkår; for så vidt angår disse beståendeforetagender, som udøver samtidig virksomhed, bør medlemsstaterneligeledes have mulighed for at kræve, at disse foretagender, der eretableret på deres område, ophører med denne samtidige virksomhed; iøvrigt bør specialiserede foretagender underkastes et særligt tilsyn,såfremt et skadesforsikringsforetagende henhører under samme økono-miske gruppe som et livsforsikringsforetagende;
i hver medlemsstat er livsforsikringsvirksomhed betinget af en admini-
strativ tilladelse og undergivet tilsyn; men betingelserne for meddelelseog tilbagekaldelse af en sådan tilladelse bør fastsættes nærmere; det er
(1) EFT nr. C 35 af 28. 3. 1974, s. 9.
(2) EFT nr. C 140 af 13. 11. 1974, s. 44.
(3) EFT nr. C 109 af 19. 9. 1974, s. 1.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 3
▼B
nødvendigt at indføre adgang til domstolsprøvelse af beslutninger om
afslag eller tilbagekaldelse;
for så vidt angår de tekniske reserver, herunder præmiereserven, kan
man vedtage de samme regler, som gælder inden for skadesforsikring:lokalisering i det land, hvor virksomheden udøves, anvendelse af de idette land gældende regler med hensyn til beregningsmetoder, fastsæt-telse af anbringelsesmåder og værdiansættelse af aktiverne; selv om detforekommer hensigtsmæssigt at samordne disse forskellige forhold,forkommer det dog ikke absolut nødvendigt, at dette sker inden forrammerne af dette direktiv, og gennemførelsen heraf kan derforudsættes til et senere tidspunkt;
det er nødvendigt, at forsikringsforetagenderne ud over de tekniske
reserver, herunder præmiereserven, som skal være tilstrækkelig til atopfylde indgåede forpligtelser, råder over en supplerende reserve, ensåkaldt solvensmargen, i form af frie midler og, efter aftale med tilsyns-myndigheden, af andre implicitte formuebestandele, for at kunneimødegå de med virksomhedsudøvelsen forbundne risici; for i denneforbindelse at sikre at de påbudte forpligtelser fastsættes på grundlag afobjektive kriterier, der giver foretagender af samme størrelse ensartedekonkurrencevilkår, bør det bestemmes, at denne margen skal stå iforhold til foretagendets samlede forpligtelser samt til risikoens art ogstørrelse inden for de forskellige former for udøvelse af forsikringsvirk-somhed, som falder ind under dette direktivs anvendelsesområde; dennemargen bør være forskellig, alt efter om det drejer sig om investeringsri-siko, dødelighedsrisiko, eller udelukkende om driftsrisiko; følgelig skaldenne margen fastsættes på grundlag snart af præmiereserven og denrisikosum, som foretagendet har påtaget sig ansvaret for, snart af indbe-talte præmier eller kontingenter, snart udelukkende på grundlag af reser-verne eller endelig på grundlag af tontinernes formue;
det er nødvendigt at kræve en garantifond, hvis størrelse og sammensæt-
ning skal kunne sikre, at foretagenderne allerede ved deres stiftelseråder over tilstrækkelige midler, og at solvensmargenen i intet tilfældeunder udøvelse af virksomheden falder under et sikkerhedsminimum;denne garantifond skal helt eller delvis bestå af eksplicitte formuebe-standdele;
det er nødvendigt at fastsætte foranstaltninger for det tilfælde, at foreta-
gendets finansielle situation skulle udvikle sig således, at det blivervanskeligt for det at opfylde sine forpligtelser;
de samordnede regler for udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed i
Fællesskabet skal principielt finde anvendelse på alle foretagender, deroptræder på markedet, således også på agenturer for og filialer afforetagender, hvis vedtægtsmæssige hjemsted ligger uden for Fælles-skabet; der bør dog fastsættes sælige regler for tilsyn med sådanneagenturer og filialer, da de foretagender, hvorunder de hører, har deresformue anbragt uden for Fællesskabet;
gensidige aftaler med et eller flere tredjelande bør kunne indgås for at
åbne mulighed for en lempelse af disse særlige betingelser uden dog atfravige det princip, at disse foretagenders agenturer og filialer ikke måbehandles gunstigere end Fællesskabets foretagender;
visse overgangsbestemmelser er påkrævet for at gøre det muligt navnlig
for bestående små og mellemstore foretagender, at tilpasse sig deforskrifter, der skal udstedes af medlemsstaterne i medfør af dettedirektiv med forbehold af artikel 53 i traktaten;
artikel 52 i traktaten finder umiddelbart anvendelse efter overgangspe-
riodens udløb, og følgelig er der fra dette tidspunkt ikke længere grundtil at vedtage direktiver om ophævelse af begrænsninger i etableringsfri-heden; bestemmelserne vedrørende bevis for hæderlighed og for, at deraldrig har foreligget konkurs, indeholdt i Rådets direktiv 73/240/EØF af24. juli 1973 om ophævelse af begrænsninger i etableringsfrihedeninden for direkte forsikring bortset fra livsforsikring(
1) er imidlertid
ikke egentlige begrænsninger, og desuden finder de ligeledes anven-
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 20.
1979L0267 —DA—01.01.1981 — 001.001 — 4
▼B
delse på livsforsikring; følgelig bør disse bestemmelser indføjes i dettesamordningsdirektiv;
det er vigtigt at sikre en ensartet anvendelse af de samordnede regler og
med henblikherpå at etablere et snævert samarbejde mellemKommissionen og medlemsstaterne på dette område —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Dette direktiv vedrører adgang til selvstændig direkte forsikringsvirk-
somhed udøvet gennem foretagender, der er etableret i en medlemsstat,eller som ønsker at etablere sig i en medlemsstat, og udøvelse af denedenfor anførte former for virksomhed.
1. Følgende former for forsikring, såfremt den er baseret på kontrakt:
a) livsforsikring, dvs. navnlig livsbetinget kapitalforsikring, ophø-
rende eller livsvarig livsforsikring, livsforsikring med udbetaling ilevende live, livsforsikring med tilbagebetaling af præmier,forsikring, der kommer til udbetaling ved ægteskab, forsikring,der kommer til udbetaling ved fødsel;
b) renteforsikring;
c) livsforsikringsforetagendernes accessoriske forsikringer, dvs.
navnlig forsikring mod legemsbeskadigelse herunder erhvervs-udygtighed, forsikring mod dødsfald som følge af ulykkestil-fælde, forsikring mod invaliditet som følge af ulykkestilfældeeller sygdom, såfremt disse forskellige forsikringer tegnes itilknytning til livsforsikring;
d) den forsikringsform, der praktiseres i Irland og Det forenede
Kongerige under betegnelsen »permanent health insurance«(sygeforsikring, som indgås for en lang periode og er uopsigelig).
2. Følgende former for virksomhed, såfremt de er baseret på en
kontrakt, og er undergivet tilsyn fra de administrative myndigheder,der er kompetente til at udøve tilsyn med privatforsikring, og ertilladt i det land, i hvilket virksomheden udøves:
a) tontine-virksomhed, der indebærer oprettelse af medlemssammen-
slutninger med henblikpå fælles k apitalisering af bidragene ogudbetaling af den herved opståede formue enten til de overle-vende eller til de afdødes arvinger eller begunstigede;
b) kapitaliseringsvirksomhed baseret på aktuar-beregninger og som
omfatter forpligtelser af en nærmere fastsat varighed og beløbs-størrelse, mod erlæggelse af et éngangsbeløb eller forud fastsatteregelmæssige indbetalinger;
c) virksomhed, der omfatter forvaltning af kollektive pensions-
midler, dvs. virksomhed, der for det pågældende foretagendebestår i at anbringe midlerne, og især de aktiver, der dækkerreserverne i de organer, som betaler ydelserne ved dødsfald, ilevende live eller ved bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen;
d) virksomhed som omhandlet i litra c), når der hertil er knyttet en
forsikringsgaranti med sigte på enten bevarelse af kapitalen ellersikring af en minimumsrente;
e) virksomhed, som udøves af den slags forsikringsselskaber, der er
omhandlet i den franske »code des assurances«, bog IV, afsnit 4,kapitel 1.
3. Virksomhed, der er afhængig af levetiden, og som er nærmere
bestemt eller fastsat i lovgivningen om socialforsikring, såfremt ensådan virksomhed udøves eller forvaltes af forsikringsforetagenderfor disses egen risiko, i overensstemmelse med en medlemsstatslovgivning.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 5
▼B
Artikel 2
Dette direktiv vedrører ikke:
1. de forsikringsklasser, der er fastlagt i bilaget til Rådets første direktiv
73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativteller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse afdirekte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring(
1), i det
følgende benævnt det første samordningsdirektiv vedrørende skade-sforsikring; foranstående berører dog ikke anvendelsen af artikel 1,nr. 1, litra c), i nærværende direktiv;
2. virksomhed, der udøves af forsorgs- og understøttelsesorganer, som
tildeler ydelser, der varierer efter de disponible midler, og som påforhånd fastsætter medlemsbidraget til et bestemt beløb;
3. virksomhed, der udøves af andre organer end de i artikel 1 nævnte
foretagender, og som har til formål at tildele lønmodtagere og selv-stændige erhvervsdrivende, der er sammensluttet enten inden for etforetagende eller en gruppe af foretagender eller inden for en fagligeller tværfaglig sektor, ydelser ved dødsfald, i levende live eller vedbortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen, uanset om de forplig-telser, der følger af nævnte virksomhed, til enhver tid dækkes fuldtud af præmiereserven;
4. forsikring, der omfattes af en lovbestemt social sikringsordning, idet
dog artikel 1, nr. 3, finder anvendelse.
Artikel 3
Dette direktiv vedrører ikke:
1. organer, som udelukkende sikrer ydelser ved dødsfald, dersom stør-
relsen af disse ydelser ikke overstiger de gennemsnitlige begravelses-omkostninger, eller såfremt disse ydelser tager form af natural-ydelser;
2. gensidige forsikringsselskaber, der samtidig opfylder følgende betin-
gelser:
— vedtægterne skal give mulighed enten for opkrævning af ekstra-
bidrag eller nedsættelse af ydelserne, eller indkaldelse af bidragfra andre personer, der har påtaget sig en forpligtelse hertil;
— den årlige præmieindtægt, der opkræves i forbindelse med virk-
somhed, som omfattes af dette direktiv, må ikke overstige500 000 regningsenheder i tre på hinanden følgende år. Hvisdette beløb er oversteget i tre på hinanden følgende år, finderdirektivet anvendelse fra det fjerde år.
Artikel 4
Dette direktiv vedrører ikke »Versorgungsverband deutscher Wirtschaft-
sorganisationen« i Tyskland og »Caisse d’épargne de l’Etat« i Luxem-bourg, med mindre disses vedtægtsmæssige kompetence ændres.
Artikel 5
I dette direktiv forstås ved:
a) regningsenhed: den europæiske regningsenhed (ERE) som defineret i
artikel 10 i finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende Deeuropæiske Fællesskabers almindelige budget (
2); hver gang der i
dette direktiv henvises til regningsenheden, er den tilsvarende værdii national valuta, som skal anvendes fra den 31. december hvert år,lig med værdien på den sidste dag i den forudgående oktober måned,på hvilken ERE’s modværdier i alle Fællesskabets valutaer fore-ligger;
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3.
(2) EFT nr. L 356 af 31. 12. 1977, s. 1.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 6
▼B
b) kongruens: dækning af forpligtelser, der kan kræves opfyldt i en
bestemt valuta, ved aktiver, der lyder på, eller som kan realiseres idenne samme valuta;
c) aktivernes lokalisering: tilstedeværelse i en medlemsstat af aktiver i
fast ejendom eller andet end fast ejendom uden at der stilles kravom, at aktiver i andet end fast ejendom deponeres, eller om, ataktiver i fast ejendom undergives sådanne rådighedsbegrænsendeforanstaltninger som tinglysning; aktiver, der består i fordringer,anses som lokaliseret i den medlemsstat, hvor de kan indfries;
d) risikosummen: det beløb, der skal udbetales ved dødsfald, minus
præmiereserven for hovedrisikoen.
AFSNIT II
REGLER FOR FORETAGENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEM-
STED INDEN FOR FÆLLESSKABET
Afdeling A
Betingelser for adgang til forsikringsvirksomhed
Artikel 6
1. Hver medlemsstat gør adgang til de i dette direktiv omhandlede
former for virksomhed på sit område afhængig af en administrativtilladelse.
2. Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til den kompetente
myndighed i den pågældende medlemsstat af:
a) det foretagende, der opretter sit vedtægtsmæssige hjemsted på denne
stats område;
b) det foretagende, hvis vedtægtsmæssige hjemsted befinder sig i en
anden medlemsstat, og som åbner et agentur eller en filial på denpågældende medlemsstats område;
c) det foretagende, som efter at have modtaget den under litra a) eller
b) omhandlede tilladelse udstrækker sin virksomhed på denne statsområde til andre forsikringsklasser;
d) det foretagende, der i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, har
opnået tilladelse for en del af den pågældende stats område, og somudstrækker sin virksomhed ud over dette område.
3. Medlemsstaterne må ikke gøre denne tilladelse betinget af en
deponering eller en sikkerhedsstillelse.
Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for den pågældende medlemsstats samlede
område, medmindre ansøgeren, i det omfang den nationale lovgivninggiver mulighed herfor, anmoder om kun at udøve virksomhed på en delaf den pågældende stats område.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse; inddelingen i
klasser er angivet i bilaget. Tilladelsen omfatter hele den pågældendeklasse, medmindre ansøgeren kun ønsker at dække en del af de risici,der hører under den pågældende forsikringsklasse.
Tilsynsmyndighederne kan begrænse den tilladelse, der ansøges om for
en af disse klasser, til de former for virksomhed, der er omhandlet i de iartikel 9 og 11 nævnte planer.
3. Hver medlemsstat kan give tilladelse for flere forsikringsklasser,
såfremt den nationale lovgivning tillader samtidig udøvelse af virk-somhed inden for disse forsikringsklasser.
Artikel 8
1. Hver medlemsstat kræver, at de foretagender, der oprettes på dens
område, og som ansøger om tilladelse:
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 7
▼B
a) antager en af følgende former:
— for kongeriget Belgien:
»société anonyme« — »naamloze vennootschap«, »société en
commandite par actions« — »vennootschap b ĳwĳze van
geldschieting op aandelen«, »association d’assurance mutuelle«— »onderlinge verzekeringsmaatschapp ĳ«, »société coopérative«
— »coöperatieve vennootschap«;
— for kongeriget Danmark:
aktieselskaber,gensidige selskaber;
— for Forbundsrepublikken Tyskland:
»Aktiengesellschaft«,»VersicherungsvereinaufGegenseitigkeit«,
»öffentlich-rechtliches Wettbewerbs-Versicherungsunter-nehmen«;
▼
A1
— for Den hellenske Republik:
»ανώνυµη εταιρία «;
▼B
— for Den franske Republik:
»société anonyme«, »société à forme mutuelle à cotisations
fixes«, »société à forme tontinière« ;
— for Irland:
»incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited«,»societiesregisteredundertheIndustrialandProvi-dentSocietiesActs« og»societiesregisteredundertheFriendly
Societies Acts« ;
— for Den italienske Republik:
»societàperazioni«,»societàcooperativa«,»mutuadiassicura-
zione«, og de offentligretlige organer, der er nævnt i artikel 1883
i codice civile;
— for storhertugdømmet Luxembourg:
»sociétéanonyme«,»sociétéencommanditeparactions«,»asso-
ciation d’assurances mutuelles«, »société coopérative« ;
— for kongeriget Nederlandene:
»naamlozevennootschap«,»onderlingewaarborgmaatschapp ĳ«;
— for Det forenede Kongerige:
»incorporated companies limited by shares or by guarantee or
unlimited«,»societiesregisteredundertheIndustrialandProvi-dent Societies Acts«, »societies registered under the FriendlySocieties Acts« , sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet
Lloyd’s;
Medlemsstaterne kan endvidere i givet fald godkende foretagender
af enhver form henhørende under den offentlige ret eller hvad dersvarer dertil, når disse foretagenders formål er udøvelse af forsik-ringsvirksomhed på samme vilkår som private foretagender;
b) begrænser deres formål til sådan forsikringsvirksomhed, der er
omhandlet i dette direktiv, og dermed direkte forbundne aktivitetermed udelukkelse af enhver anden erhvervsmæssig virksomhed;
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9;
d) råder over den i artikel 20, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond.
2. Det foretagende, der ansøger om tilladelse til at udvide sit virk-
somhedsområde til at omfatte andre forsikringsklasser eller, i det iartikel 6, stk. 2, litra d), nævnte tilfælde, til en anden del af detgeografiske område, skal fremlægge en driftsplan, der er i overensstem-melse med artikel 9, for så vidt angår disse andre forsikringsklasser ellerdenne anden del af området.
Foretagendet skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 19
fastsatte minimumssolvensmargen, samt at det er i besiddelse af den iartikel 20, stk. 1 og 2, nævnte garantifond.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 8
▼B
3. De bestående samordningsforanstaltninger er ikke til hinder for, at
medlemsstaterne anvender bestemmelser, der foreskriver krav til besty-relsesmedlemmernes og direktørernes faglige kvalifikationer, eller at dekræver godkendelse af vedtægterne, af de almindelige og særlige betin-gelser i kontrakterne, af det tekniske grundlag, navnlig med henblik påberegning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver, og af altandet materiale, der er nødvendigt for den normale udøvelse af tilsynet.
4. Det kan ikke i ovennævnte bestemmelser foreskrives, at ansøg-
ningen om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økono-miske behov.
Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), og stk. 2, nævnte driftsplan skal
indeholde følgende angivelser eller dokumentation:
a) arten af de forpligtelser, som foretagendet har til hensigt at påtage
sig; de almindelige og særlige betingelser i de kontrakter, det har tilhensigt at benytte;
b) det tekniske grundlag, som foretagendet har til hensigt at anvende
for hver form for virksomhed, bl.a. de nødvendige elementer vedberegning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver;
c) grundprincipperne for genforsikring;
d) sammensætningen af minimumsgarantifonden;
e) anslåede omkostninger ved opbygningen af administrationen og
akkvisitionsnettet samt de dertil bestemte finansielle midler;
endvidere skal den for de tre første regnskabsår angive:
f) de sandsynlige likviditetsforhold;
g) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter i forbindelse med direkte forsikringsvirk-somhed og overtagelse af genforsikring såvel som afgivelse i genfor-sikring;
h) de anslåede finansielle midler, der er bestemt til dækning af forplig-
telser og solvensmargen.
Artikel 10
1. Hver medlemsstat kræver, at et foretagende, der har sit vedtægts-
mæssige hjemsted på en anden medlemsstats område, og som ansøgerom tilladelse til åbning af et agentur eller en filial:
a) meddeler sine vedtægter og listen over bestyrelsesmedlemmer og
direktører;
b) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompetente myndig-
heder i den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted erbeliggende, og hvori det godtgøres, inden for hvilke forsikrings-klasser det pågældende foretagende er berettiget til at udøve virk-somhed, og at det råder over minimumsgarantifonden eller, såfremtgarantifonden er større, over den i henhold til artikel 19 beregnedeminimumssolvensmargen; certifikatet skal endvidere angive, indenfor hvilke forsikringsklasser foretagendet faktisk udøver virksomhed,samt de i artikel 11, stk. 1, litra e), omhandlede finansielle midler;
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 11;
d) udpeger en befuldmægtiget (generalagent) med bopæl og fast
opholdssted i værtslandet, og som har tilstrækkelige beføjelser til atforpligte foretagendet over for tredjemand samt til at repræsenteredet over for værtslandets myndigheder og domstole; såfremt general-agenten er en juridiskperson, sk al denne have sit vedtægtmæssigehjemsted i værtslandet og for sit vedkommende som sin repræsentantudpege en fysiskperson, der opfylder de ovennævnte betingelser.Den udpegede generalagent kan kun afvises af en medlemsstat afgrunde, der vedrører hans hæderlighed eller faglige kvalifikationer,på samme betingelser som gælder for bestyrelsesmedlemmer ogdirektører for foretagender, der har deres vedtægtsmæssige hjemstedpå den pågældende stats område.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 9
▼B
2. Hver medlemsstat kræver, såfremt et agentur eller en filial ønskerat udvide sin virksomhed til andre klasser eller — i det i artikel 6, stk.2, litra d), nævnte tilfælde — til andre dele af den pågældendemedlemsstats område, at ansøgeren fremlægger en driftsplan i overens-stemmelse med artikel 11 og opfylder de i stk. 1, litra b), i denne artikelfastsatte betingelser.
3. De bestående samordningsforanstaltninger er ikke til hinder for, at
medlemsstaterne anvender bestemmelser, som for alle forsikringsfore-tagender foreskriver krav om godkendelse af almindelige og særligebetingelser i kontrakterne, af det tekniske grundlag, navnlig medhenblikpå beregning af tariffer og de i artik el 17 omhandlede reserver,samt af alt andet materiale, der er nødvendigt for den normale udøvelseaf tilsynet.
4. Det kan ikke i ovennævnte bestemmelser foreskrives, at ansøg-
ningen om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økono-miske behov.
Artikel 11
1. Den i artikel 10, stk. 1, litra c), og stk. 2, nævnte driftsplan for
agenturet eller filialen skal indeholde følgende angivelser eller doku-mentation:
a) arten af de forpligtelser, som foretagendet har til hensigt at påtage
sig i værtslandet; de almindelige og særlige betingelser i dekontrakter, det har til hensigt at benytte;
b) det tekniske grundlag, som foretagendet har til hensigt at anvende
for hver form for virksomhed, bl.a. de nødvendige elementer vedberegning af tariffer og de i artikel 17 omhandlede reserver;
c) grundprincipperne for genforsikring;
d) oversigt over foretagendets solvensmargen og garantifond som
omhandlet i artikel 18, 19 og 20;
e) anslåede omkostninger ved opbygningen af administrationen og
akvisitionsnettet samt de dertil bestemte finansielle midler;
endvidere skal den for de tre første regnskabsår angive:
f) agenturets eller filialens sandsynlige likviditetsforhold;
g) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter i forbindelse med direkte forsikringsvirk-somhed og overtagelse af genforsikring såvel som afgivelse i genfor-sikring.
2. Med planen skal følge status og driftsregnskab for hvert af foreta-
gendets seneste tre regnskabsår. Såfremt foretagendet har drevet virk-somhed i mindre end tre regnskabsår, skal det dog kun fremlæggeregnskaberne for de afsluttede regnskabsår.
3. Denne plan fremsendes sammen med bemærkninger fra de
myndigheder, der kan give tilladelsen, til de kompetente myndigheder iden medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende.Sidstnævnte myndigheder afgiver inden tre måneder efter modtagelsenaf dette materiale udtalelse til førstnævnte myndigheder; såfremt depågældende myndigheder ikke har afgivet udtalelse ved udløbet afdenne frist, anses de for at have afgivet en positiv udtalelse.
Artikel 12
Enhver beslutning om afslag skal klart begrundes og meddeles det
pågældende foretagende.
Hver medlemsstat indfører adgang til domstolsprøvelse af enhver
beslutning om afslag.
Samme adgang til domstolsprøvelse indføres for det tilfælde, at de
kompetente myndigheder endnu ikke har afgivet svar på ansøgningenom tilladelse inden udløbet af en frist på seks måneder fra modtagelses-datoen.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 10
▼B
Artikel 13
1. Med forbehold af stk. 3 kan et foretagende ikke på en medlems-
stats område samtidigt drive virksomhed som omhandlet i bilaget til detførste samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring og virksomhedsom nævnt i artikel 1 i dette direktiv.
2. Dersom et foretagende, der udøver de i bilaget til første samo-
rdningsdirektiv vedrørende skadesforsikring nævnte former for virk-somhed, har økonomisk, handelsmæssig eller administrativ tilknytningtil et foretagende, der udøver de i dette direktiv omhandlede former forvirksomhed, skal tilsynsmyndighederne i de medlemsstater, på hvisområde de nævnte foretagender har deres vedtægtsmæssige hjemsted,påse, at de pågældende foretagenders regnskaber ikke fordrejes vedaftaler, der indgås mellem disse foretagender, eller ved nogen andenordning, der kan influere på fordelingen af udgifter og indtægter.
3. Med forbehold af stk. 6 kan foretagender, som ved meddelelsen af
dette direktiv samtidigt udøver de i stk. 1 nævnte to former for virk-somhed på en medlemsstats område, fortsætte hermed på betingelse af,at der i overensstemmelse med artikel 14 oprettes særskilt forvaltningfor hver af disse former for virksomhed.
4. De i stk. 3 omhandlede foretagender kan kun oprette agenturer
eller filialer i de øvrige medlemsstater for de forsikringsklasser, der ernævnt i bilaget til første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsik-ring.
5. De i stk. 3 omhandlede foretagender kan ved oprettelse af datter-
selskaber i de øvrige medlemsstater med henblik på at udøve de i dettedirektiv nævnte former for forsikringsvirksomhed, i en overgangspe-riode på ti år fra meddelelsen af dette direktiv anvende de i artikel 35nævnte betingelser og lempelige vilkår, såfremt de ikke allerede dér haret agentur eller en filial inden for andre forsikringsklasser end de i dettedirektiv nævnte.
6. a) Enhver medlemsstat kan kræve, at de foretagender, hvis vedtægts-
mæssige hjemsted befinder sig på dens område, inden for en afmedlemsstaten fastsat frist ophører med samtidigt at udøve deformer for virksomhed, som de udøvede ved meddelelsen af dettedirektiv.
b) Enhver medlemsstat kan ligeledes efter konsultation af tilsyns-
myndighederne i den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssigehjemsted er beliggende, særlig om, inden for hvilken frist detteskal ske, kræve, at denne afgørelse finder anvendelse på agenturerog filialer, der er etableret på dens område, og som dér udøverbegge former for virksomhed samtidigt.
c) Agenturer og filialer af foretagender som omhandlet i stk. 3, som
ved meddelelsen af dette direktiv, på en medlemsstats områdeudelukkende udøver de i dette direktiv omhandlede former forvirksomhed, kan fortsætte hermed. Når foretagendet ønsker atudøve de i første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsik-ring omhandlede former for virksomhed på dette område, kan detkun udøve de i nærværende direktiv omhandlede former for virk-somhed gennem et datterselskab.
Artikel 14
1. Den i artikel 13, stk. 3, nævnte særskilte forvaltning skal gennem-
føres således, at der sker en adskillelse af den virksomhed, der dækkesaf dette direktiv, og den virksomhed, der dækkes af det første samo-rdningsdirektiv vedrørende skadesforsikring for at
— der ikke sker tilsidesættelse af de livs- og skadesforsikredes respek-
tive interesser, og navnlig for at overskuddet hidrørende fra livsfor-sikring kommer de livsforsikrede til gode, på samme måde som hvisforetagendet kun udøvede livsforsikringsvirksomhed;
— de finansielle minimumsforpligtelser, navnlig den solvensmargen,
der påhviler en af virksomhedsformerne i henhold enten til dettedirektiv eller til det første samordningsdirektiv vedrørende skade-sforsikring, ikke bæres af den anden form for virksomhed.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 11
▼B
Når de finansielle minimumsforpligtelser er opfyldt på de i første afsnit,andet led, fastsatte betingelser, og forudsat at den kompetentemyndighed underrettes herom, kan foretagendet dog anvende de ekspli-citte, endnu disponible bestanddele af solvensmargenen til den ene elleranden form for virksomhed.
Tilsynsmyndighederne skal ved gennemgang af de to virksomhedsfor-
mers resultater påse, at bestemmelserne i dette stykke overholdes.
2. a) Regnskabet skal føres således, at det fremgår, hvorledes resultatet
for hver af de to former for virksomhed, livsforsikring og skade-sforsikring, er opnået. Med henblik herpå opdeles samtligeindtægter (bl.a. præmier, indbetalinger fra reassurandører, finan-sielt udbytte) og udgifter (bl.a. forsikringsydelser, hensættelser tiltekniske reserver, reassurancepræmier, driftsudgifter til forsik-ringsvirksomheden) på forskellige konti alt efter deres oprindelse.Poster, der er fælles for de to virksomhedsformer, opføres efter enfordelingsnøgle, der skal godkendes af den kompetente tilsyns-myndighed.
b) Foretagenderne skal på grundlag af regnskabet udarbejde et doku-
ment, hvoraf det klart fremgår, hvilke bestanddele hver afsolvensmargenerne består af i overensstemmelse med artikel 18 idette direktiv og med artikel 16, stk. 1, i det første samordnings-direktiv vedrørende skadesforsikring.
3. Såfremt solvensmargenen for den ene af virksomhedsformerne
ikke er tilstrækkelig, skal tilsynsmyndighederne over for denne virk-somhedsform træffe de foranstaltninger, som er fastlagt i det for dennegældende direktiv, uanset hvilke resultater der er opnået af den andenvirksomhedsform. Som en undtagelse fra stk. 1, første afsnit, andet led,kan disse foranstaltninger gå ud på at tillade overførsel fra den enevirksomhedsform til den anden.
Afdeling B
Betingelser for udøvelse af forsikringsvirksomhed
Artikel 15
Medlemsstaterne efterprøver i snævert samarbejde de godkendte foreta-
genders finansielle situation.
Artikel 16
Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, på hvis område foretagendets
vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, skal efterprøve dette foreta-gendes solvens for så vidt angår dets samlede virksomhedsområde. Detpåhviler tilsynsmyndighederne i de øvrige medlemsstater at give oven-nævnte tilsynsmyndighed alle nødvendige oplysninger for at gøre detmuligt for denne at gennemføre den pågældende efterprøvning.
Artikel 17
1. Hver medlemsstat, på hvis område et foretagende udøver sin virk-
somhed, pålægger dette at afsætte tilstrækkelige tekniske reserver,herunder præmiereserven.
Størrelsen af de tekniske reserver, herunder præmiereserven, bestemmes
efter de af staten fastsatte regler eller i mangel heraf efter gældendepraksis i den pågældende stat.
2. De tekniske reserver, herunder præmiereserven, skal være dækket
af ækvivalente og kongruente aktiver, der er lokaliseret i det land, hvorvirksomheden udøves. Medlemsstaterne kan dog lempe reglerne foraktivernes kongruens og lokalisering. Ved lempelse af reglen omkongruens tages der hensyn til de særlige forhold ved livsforsikring,som i første række er langfristede kapitalforsikringer.
Luxembourg kan i betragtning af sin særlige situation opretholde sin
ved dette direktivs ikrafttræden gældende garantiordning for de tekniske
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 12
▼B
reserver, herunder præmiereserven, indtil samordningen af lovgivnin-gerne vedrørende virksomhedernes likvidation er gennemført.
Bestemmelserne i det land, hvor virksomheden udøves, fastsætter akti-
vernes art og i givet fald, i hvilket omfang det kan tillades, at dissedækker de tekniske reserver, herunder præmiereserven, samt reglernefor vurdering af disse aktiver.
Overholdelsen af en sådan ordning kan gennemføres ved medvirken fra
en person eller en institution uden for foretagendet, som har til opgavepå stedet at tilse, at de aktiver, der skal dække de tekniske reserver,herunder præmiereserven, er i overensstemmelse med de givne bestem-melser. Det er bl. a. den opgave, som »Treuhänder«har i Tyskland ogtillidsmanden i Danmark.
3. Såfremt en medlemsstat tillader, at de tekniske reserver, herunder
præmiereserven, dækkes af fordringer på reassurandørerne, fastsætterden den tilladte procentsats. Den må i så fald, uanset stk. 2, ikke krævelokalisering af disse fordringer.
4. Tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, på hvis område et foreta-
gendes vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, sørger for, at foreta-gendets status for så vidt angår dækning af de tekniske reserver,herunder præmiereserven, udviser aktiver, der svarer til de forpligtelser,som er indgået i alle de lande, hvor det udøver sin virksomhed.
Artikel 18
Hver medlemsstat pålægger hvert foretagende, hvis vedtægtsmæssige
hjemsted er beliggende på dens område, at råde over en i forhold til detssamlede virksomhed tilstrækkelig solvensmargen.
Solvensmargenen udgøres af:
1. foretagendets formue fri for enhver påregnelig forpligtelse og med
fradrag af immaterielle værdier; denne formue omfatter navnlig:
— den indbetalte aktiekapital eller for gensidige forsikringsselskaber
den indbetalte garantikapital,
— halvdelen af den ikke-indbetalte aktiekapital eller garantikapital,
når den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital,
— lovmæssige og frie reserver, der ikke modsvarer forpligtelserne,— overført overskud;
2. i det omfang den nationale lovgivning tilladet det: de bonusreserver,
der er opført på status, for så vidt de kan anvendes til dækning afeventuelle tab og ikke er udloddet til de enkelte forsikrede.
3. efter ansøgning og begrundelse fra foretagendet rettet til tilsynsmyn-
digheden i den medlemsstat, på hvis område dets vedtægtsmæssigehjemsted er beliggende, og med denne myndigheds indforståelse:
a) et beløb, der svarer til 50 % af foretagendets fremtidige overskud;
størrelsen af det fremtidige overskud bestemmes ved at multipli-cere det skønnede årlige overskud med en faktor, der er udtrykfor kontrakternes gennemsnitlige restvarighed; denne faktor kanikke overstige 10; det skønnede årlige overskud sættes til detaritmetiske gennemsnit af det i løbet af de seneste fem år opnåedeoverskud inden for de i artikel 1 opregnede former for virk-somhed.
Beregningsgrundlaget for multiplikationsfaktoren for det skøn-
nede årlige overskud samt de elementer, der indgår i beregningenaf det opnåede overskud, fastsættes efter fælles aftale afmedlemsstaternes kompetente myndigheder i samarbejde medKommissionen. Indtil denne aftale er kommet i stand, fastlæggesdisse elementer i overensstemmelse med lovgivningen i denmedlemsstat, på hvis område foretagendet (hovedsæde, agentureller filial) udøver sin virksomhed.
Efter at de kompetente myndigheder har defineret begrebet »det
opnåede overskud«, skal Kommissionen fremsætte forslag tilharmonisering af dette begreb inden for rammerne af et direktivom harmonisering af forsikringsforetagenders årsregnskaber og
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 13
▼B
om gennemførelse af den samordning, der er fastsat i artikel 1,
stk. 2, i direktiv 78/660/EØF (1).
b) såfremt der ikke anvendes zillmering, eller såfremt der anvendes
zillmering, som ikke når op på de akkvisitionstillæg, som indgår ipræmien: forskellen mellem den præmiereserve, der ikke er zill-meret eller delvis zillmeret, og en præmiereserve, der er zillmeretmed en zillmeringssats, der er lig de akkvisitionstillæg, somindgår i præmien; dette beløb må dog ikke overstige 3,5 % afsummen af forskellen mellem livsforsikringskapitalerne ogpræmiereserverne for alle de kontrakter, hvor zillmering er mulig;men denne forskel nedsættes eventuelt med et beløb, som svarertil de ikke afskrevne akkvisitionsomkostninger, der er opført somet aktiv;
c) såfremt der gives godkendelse fra tilsynsmyndighederne i de
pågældende medlemsstater, hvor foretagendet udøver sin virk-somhed: de skjulte reserver, der er opstået som følge af en for lavansættelse af aktiver og en for høj ansættelse af passiverne bortsetfra præmiereserverne, i det omfang sådanne skjulte reserver ikkehar karakter af et undtagelsestilfælde.
Artikel 19
Med forbehold af artikel 20 skal solvensmargenens minimum fastsættes
som anført nedenfor, alt efter hvilke forsikringsklasser der udøves:
a) For den forsikringsvirksomhed, som omhandles i artikel 1, nr. 1, litra
a) og b), bortset fra forsikringsvirksomhed knyttet til investerings-fonds, og den i artikel 1, nr. 3, omhandlede virksomhed skal detteminimum være summen af følgende to resultater:
— første resultat:
Det tal, der svarer ti l4%a fpræmiereserven, vedrørende direkte
forsikringsvirksomhed uden fradrag af afgivelse i genforsikringog vedrørende overtagelser af genforsikring, skal multipliceresmed det forhold, der i det seneste regnskabsår bestod mellempræmiereservernes beløb, med fradrag af afgivelserne i genfor-sikring, og præmiereservernes bruttobeløb som nævnt ovenfor;dette forhold må under ingen omstændigheder være mindre end85 %;
— andet resultat:
For de kontrakter, hvor risikosummen ikke er negativ, multipli-
ceres det tal, der udgør 0,3 % af risikosummen, som foretagendethar påtaget sig ansvaret for, med det forhold, der i det senesteregnskabsår bestod mellem størrelsen af risikosummen, forhvilken foretagendet forbliver ansvarligt efter afgivelse og retro-cession i genforsikring, og størrelsen af risikosummen udenfradrag af afgivelse i genforsikring; dette forhold må under ingenomstændigheder være under 50 %;
For ophørende dødsfaldsforsikringer med en løbetid på højst tre år
udgør ovennævnte procentsats 0,1 %; for dødsfaldsforsikringer meden løbetid på over 3 år men ikke over 5 år udgør procentsatsen 0,15%.
b) For accessoriske forsikringer, der omhandles i artikel 1, nr. 1, litra
c), skal solvensmargenen være lig resultatet af følgende beregning:
— de tilgodehavende præmier eller bidrag i direkte forsikringsfor-
retninger af enhver art i løbet af det seneste regnskabsår, inklu-sive accessoriske, lægges sammen;
— hertil lægges beløbet for de præmier, der er overtaget i genforsik-
ring i løbet af det seneste regnskabsår;
— herfra fradrages det samlede beløb for de i løbet af det seneste
regnskabsår annullerede præmier eller bidrag samt det samledebeløb for skatter og afgifter på de præmier og bidrag, der indgår iden samlede indtægt.
(1) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 14
▼B
Efter at have delt det således fremkomne beløb i to rater, af hvilkeden første går op til 10 millioner regningsenheder, og den andenomfatter det resterende beløb, beregnes brøkdele på henholdsvis 18% og 16 % af disse rater og lægges sammen.
Den således beregnede sum multipliceres med det forhold, der i det
seneste regnskabsår bestod mellem størrelsen af foretagendets forsik-ringsydelser efter afgivelse og retrocession i genforsikring, og forsik-ringsydelsernes bruttobeløb; dette forhold må under ingen omstæn-digheder være under 50 %.
For så vidt angår sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet
Lloyd’s, sker beregningen af solvensmargenen på grundlag af netto-præmierne; disse multipliceres med en fast procentsats, der fast-sættes årligt af tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, hvor detvedtægtsmæssige hjemsted er beliggende. Denne faste procentsatsskal beregnes på grundlag af de seneste statistiske oplysninger,særlig vedrørende de udbetalte provisioner. Disse oplysninger samtde foretagne beregninger meddeles tilsynsmyndighederne i de lande,på hvis område Lloyd’s er etableret.
c) For de i artikel 1, nr. 1, litra d), omhandlede sygeforsikringer, som
indgås for en lang periode og er uopsigelige, og for den i artikel 1,nr. 2, litra b), omhandlede kapitaliseringsvirksomhed skal solvens-margenen være lig 4 % af præmiereserven, beregnet som angivet idenne artikel under litra a), første resultat.
d) For tontine-virksomhed, som omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a),
skal solvensmargenen være li g1%a f sammenslutningernes formue.
e) For forsikringsvirksomhed, som omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a)
og b), og som er knyttet til investeringsfonds, samt for den i artikel1, nr. 2, litra c), d) og e), nævnte virksomhed, skal solvensmargenenvære lig med:
— 4 % af præmiereserven, beregnet som angivet i denne artikel
under litra a), første resultat, i det omfang foretagendet påtagersig en investeringsrisiko, o g1%a fd e n således beregnede
reserve, i det omfang foretagendet ikke påtager sig nogen inve-steringsrisiko, og under forudsætning af, at kontraktens løbetidoverstiger fem år, og det beløb, der skal dække de i kontraktenfastsatte driftsomkostninger, fastsættes for en periode på overfem år,
plus
— 0,3 % af risikosummen, beregnet som angivet i denne artikel
under litra a), andet resultat, første afsnit, i det omfang foreta-gendet påtager sig en dødsrisiko.
Artikel 20
1. En tredjedel af solvensmargenens minimum, således som fastsat i
artikel 19, udgør garantifonden. Den består med forbehold af stk. 2 forop til mindst 50 %’s vedkommende af de bestanddele, der er nævnt iartikel 18, nr. 1 og 2.
2. a) Garantifonden skal dog være mindst 800 000 regningsenheder.
b) Hver medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at minimumsga-
rantifonden nedsættes til 600 000 regningsenheder for gensidigeselskaber og tontine-selskaber.
c) For tontine-selskaber, samt for de i artikel 3, stk. 2, andet led,
andet punktum, nævnte gensidige forsikringsselskaber, kan hvermedlemsstat, så snart disse falder ind under direktivets anvendel-sesområde, tillade, at der oprettes en minimumsgarantifond på100 000 regningsenheder, som efterhånden bringes op på det ilitra b) fastsatte beløb ved indbetalinger af på hinanden følgenderater på 100 000 regningsenheder hver gang præmieindtægtenstiger med 500 000 regningsenheder.
d) Den i litra a), b) og c) omhandlede minimumsgarantifond skal
være sammensat af de bestanddele, der er nævnt i artikel 18, nr. 1og 2.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 15
▼B
3. Gensidige forsikringsselskaber, der ønsker at udvide deres virk-
somhed i henhold til artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette,såfremt de omgående efterkommer reglerne i stk. 2, litra a) og b), idenne artikel.
Artikel 21
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de aktiver,
der ikke medgår til dækningen af de i artikel 17 omhandlede tekniskereserver.
2. Med forbehold af artikel 17, stk. 2, artikel 24, stk. 1 og 3, og
artikel 26, stk. 1, sidste afsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænseden fri rådighed over aktiver i fast ejendom og andet end fast ejendom,som indgår i de godkendte foretagenders formue.
3. Disse bestemmelser er ikke til hinder for foranstaltninger, som
medlemsstaterne er berettigede til at træffe i deres egenskab af ejere afeller deltager i de pågældende foretagender, såfremt de overholder de iartikel 17, stk. 2, omhandlede bestemmelser i det land, hvor der udøvesvirksomhed, og de forsikredes interesser beskyttes.
Artikel 22
1. Medlemsstaterne kan ikke pålægge foretagender, at de skal afgive
en del af deres tegnede forsikringer vedrørende de i artikel 1 omhand-lede forsikringsformer til et eller flere organer, som er fastsat af denationale bestemmelser.
2. a) Den italienske Republik kan undtagelsesvis fastholde kravet om,
at foretagender, der er etableret i landet, skal afgive en del afderes tegnede forsikringer til Istituto Nazionale di Assicurazionipå nedenstående betingelser:
— omfanget af denne forpligtelse som fastsat på tidspunktet for
dette direktivs meddelelse må under ingen omstændighederudvides;
— såfremt der ved fastsættelsen af procentsatsen for den obliga-
toriske afgivelse indgår en betingelse vedrørende det tidsrum,hvor agenturet eller filialen har været etableret i Italien, skalder ligeledes tages hensyn til det samlede antal regnskabsår, ihvilke foretagendet har udøvet virksomhed inden for de iartikel 1 nævnte forsikringsklasser på den medlemsstatsområde, hvor det vedtægstmæssige hjemsted er beliggende.Denne stats kompetente myndigheder udsteder da et certifikatsvarende til det i artikel 10, stk. 1, litra b), nævnte, for heleden periode, i hvilken foretagendet har udøvet virksomhedinden for de pågældende klasser.
b) Dette spørgsmål vil blive taget op til fornyet behandling i forbin-
delse med andet direktiv om samordning af medlemsstaterneslovgivning vedrørende livsforsikring og om bestemmelser medhenblik på at lette den faktiske udøvelse af den fri udveksling aftjenesteydelser.
Artikel 23
1. Hver medlemsstat pålægger de foretagender, der har deres
vedtægtsmæssige hjemsted på dens område, hvert år at aflægge beret-ning over deres samlede virksomhed, deres situation og deres solvens.
2. Medlemsstaterne kræver, at de foretagender, der udøver virk-
somhed på deres område, regelmæssigt fremlægger det for udøvelsen aftilsynet nødvendige materiale samt statistiskmateriale. De k ompetentetilsynsmyndigheder tilsender hinanden det materiale og de oplysninger,der er fornødne til udøvelsen af tilsynet.
Artikel 24
1. Såfremt et foretagende ikke efterkommer de i artikel 17 fastsatte
bestemmelser, kan tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, på hvisområde virksomheden udøves, forbyde den fri rådighed over de aktiver,der befinder sig i denne medlemsstat, efter at have underrettet tilsyns-
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 16
▼B
myndighederne i den medlemsstat, hvor det vedtægtmæssige hjemsteder beliggende.
2. Med henblikpå genoprettelse af den finansielle situation i et
foretagende, hvis solvensmargen ikke længere udgør det i artikel 19foreskrevne minimum, kræver tilsynsmyndigheden i den medlemsstat,hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, en genoprettelses-plan, der skal forelægges den til godkendelse.
3. Såfremt solvensmargenen ikke længere svarer til den i artikel 20
fastsatte garantifond, eller såfremt den ikke længere er sammensat ioverensstemmelse med ovennævnte artikel, kræver tilsynsmyndighedeni den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende,en kortfristet finansieringsplan, der skal forelægges den til godkendelseaf det pågældende foretagende.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den fri rådighed over foreta-
gendets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlemsstater, påhvis område dette foretagende ligeledes er godkendt, herom, og dissetræffer på dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente tilsyns-
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelseaf de forsikredes interesser.
5. Tilsynsmyndighederne i de medlemsstater, på hvis område det
pågældende foretagende ligeledes er godkendt, samarbejder omgennemførelsen af de i stk. 1—4 nævnte foranstaltninger.
Artikel 25
1. Hver medlemsstat tillader, at de godkendte foretagender over-
drager hele deres forsikringsbestand eller en del af denne, såfremt detovertagende foretagende under hensyntagen til overførslen er i besid-delse af den nødvendige solvensmargen.
De pågældende tilsynsmyndigheder rådfører sig indbyrdes, før en sådan
overdragelse tillades.
2. Når tilladelse er givet af den kompetente nationale myndighed, er
denne overdragelse uden videre bindende for de berørte forsikringsta-gere.
Afdeling C
Tilbagekaldelse af en tilladelse
Artikel 26
1. Den tilladelse, der er givet af den kompetente myndighed i den
medlemsstat, på hvis område det vedtægtsmæssige hjemsted er belig-gende, kan tilbagekaldes af denne myndighed, når foretagendet:
a) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne;
b) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i genoprettelsesplanen eller finansie-ringsplanen, som omhandlet i artikel 24;
c) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af natio-
nale bestemmelser.
I tilfælde af tilbagekaldelse af tilladelsen underrretter tilsynsmyndig-
heden i den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæssige hjemsted er belig-gende, tilsynsmyndighederne i de øvrige medlemsstater, der hargodkendt foretagendet, herom; disse skal ligeledes foranstalte tilbage-kaldelse af deres tilladelse. Førstnævnte tilsynsmyndighed træffersammen med disse sidstnævnte tilsynsmyndigheder alle egnede foran-staltninger til beskyttelse af de forsikredes interesser og begrænsernavnlig den fri rådighed over foretagendets aktiver, såfremt en sådanbegrænsning ikke allerede er pålagt i medfør af artikel 24, stk. 1, og stk.3, andet afsnit.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 17
▼B
2. Den tilladelse, der er givet agenturer eller filialer af foretagender,der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i en anden medlemsstat, kantilbagekaldes, når agenturet eller filialen:
a) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne;
b) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler dem i medfør af
bestemmelserne i det land, hvor de udøver deres virksomhed navnligfor så vidt angår oprettelsen af de i artikel 17 omhandlede reserver.
Tilsynsmyndighederne i det land, i hvilket virksomheden udøves,
rådfører sig med tilsynsmyndigheden på foretagendets vedtægtsmæssigehjemsted, før de foranstalter tilbagekaldelse af tilladelsen. Såfremt deskønner det påkrævet at afbryde disse agenturers eller filialers virk-somhed inden afslutningen af denne rådførelse, underretter deomgående denne myndighed herom.
3. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse eller om
afbrydelse af virksomheden skal klart begrundes og meddeles detpågældende foretagende.
Hver medlemsstat fastsætter adgang til domstolsprøvelse af en sådan
beslutning.
AFSNIT III
REGLERFORAGENTURERELLERFILIALER,DERERETABLERET
INDEN FOR FÆLLESSKABET, OG SOM HØRER UNDER FORETAG-ENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEMSTED UDEN FOR
FÆLLESSKABET
Artikel 27
1. Hver medlemsstat gør adgangen til den i artikel 1 omhandlede
form for virksomhed på dens område betinget af en administrativ tilla-delse for alle foretagender med vedtægtsmæssigt hjemsted uden forFællesskabet.
2. Medlemsstaten kan give denne tilladelse, såfremt foretagendet
mindst opfylder følgende betingelser:
a) er beføjet til at udøve den i artikel 1 omhandlede virksomhed i
medfør af den nationale lovgivning, som det er undergivet;
b) opretter et agentur eller en filial på denne medlemsstats område;
c) forpligter sig til på agenturets eller filialens hjemsted at føre særskilt
regnskab for den virksomhed, der udøves der, samt opbevare alleforretningsdokumenter sammesteds;
d) udpeger en generalagent, som skal godkendes af den kompetente
myndighed;
e) i den medlemsstat, hvor virksomheden udøves, råder over aktiver af
en størrelse, der mindst er lig med halvdelen af det i artikel 20, stk.2, litra a), foreskrevne minimum for garantifonden og deponerer enfjerdedel af dette minimum som sikkerhed;
f) forpligter sig til at være i besiddelse af en solvensmargen i overens-
stemmelse med artikel 29;
g) fremlægger en driftsplan i henhold til artikel 11, stk. 1 og 2.
Artikel 28
Medlemsstaterne pålægger foretagenderne at oprette de i artikel 17
omhandlede tilstrækkelige reserver, der svarer til de på deres områdeindgåede forpligtelser. De sørger for, at agenturet eller filialen dækkerdisse reserver ved hjælp af ækvivalente og, i det omfang medlemsstatenkræver det, kongruente aktiver.
Medlemsstaternes lovgivning finder anvendelse ved beregningen af
disse reserver, ved fastsættelsen af de måder, hvorpå midlerne kananbringes, ved vurderingen af aktiverne, og i givet fald ved bestem-melsen af, i hvilket omfang det kan tillades, at aktiverne dækker dissereserver.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 18
▼B
Den pågældende medlemsstat kræver, at de aktiver, der dækker dissereserver, er lokaliseret på dens område. Dog finder artikel 17, stk. 3,anvendelse.
Artikel 29
1. Hver medlemsstat pålægger de agenturer eller filialer, der er
oprettet på dens område, at råde over en solvensmargen, der ersammensat som beskrevet i artikel 18. Margenens minimum beregnes ioverensstemmelse med artikel 19. Ved denne beregning tages kun de afagenturet eller filialen foretagne forretninger i betragtning.
2. En tredjedel af solvensmargenens minimum udgør garantifonden.Denne garantifond kan dog ikke være mindre end halvdelen af det i
artikel 20, stk. 2, litra a), fastsatte minimum. Initialdepotet, som erstillet i overensstemmelse med artikel 27, stk. 2, litra e), er medregnetheri.
Garantifonden og denne fonds minimum sammensættes i overensstem-
melse med artikel 20.
3. De aktiver, der dækker solvensmargenens minimum, skal op til et
beløb på størrelse med garantifonden være lokaliseret i den medlems-stat, hvor virksomheden udøves, og for så vidt angår det resterendebeløb, inden for Fællesskabet.
Artikel 30
1. Foretagender, der har anmodet om eller opnået tilladelse fra flere
medlemsstater, kan anmode om følgende fordele, som kun kan ydessamlet:
a) den i artikel 29 omhandlede solvensmargen beregnes på grundlag af
den samlede virksomhed, som de udøver inden for Fællesskabet; i såfald tages kun den virksomhed, som udøves af samtlige agenturereller filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, i betragtningved denne beregning;
d) den i artikel 27, stk. 2, litra e), omhandlede sikkerhed skal kun stilles
i én af disse stater;
c) de aktiver, der dækker garantifonden, kan lokaliseres i hvilken som
helst af de medlemsstater, hvor de udøver deres virksomhed.
Anmodning om opnåelse af de i stk. 1 nævnte fordele fremsendes til de
kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater. I anmod-ningen opgives den myndighed, der fremtidig skal føre tilsyn med de iFællesskabet etablerede filialers eller agenturers solvens for så vidtangår deres samlede virksomhed. Foretagendets valg af myndighed skalbegrundes. Sikkerhedsstillelsen skal deponeres i den pågældendemedlemsstat.
3. De i stk. 1 nævnte fordele må kun ydes, såfremt de kompetente
myndigheder i alle de medlemsstater, som anmodningen er fremsendttil, samtykker. De får virkning fra det tidspunkt, på hvilket den valgtetilsynsmyndighed over for de øvrige tilsynsmyndigheder har erklæretsig rede til at varetage tilsynet med de i Fællesskabet établerede filialerseller agenturers solvens for så vidt angår deres samlede virksomhed.
Den valgte tilsynsmyndighed modtager fra de øvrige medlemsstater de
oplysninger, der er nødvendige for at føre tilsyn med den samledesolvens for agenturer og filialer, der er etableret på deres område.
4. Tilladelsen til at anvende de i medfør af denne artikel ydede
fordele tilbagekaldes af samtlige berørte medlemsstater samtidig påforanledning af en eller flere af de berørte medlemsstater.
Artikel 31
1. a) Med forbehold af litra b) kan de i dette afsnit III omhandlede
agenturer og filialer ikke på en medlemsstats område samtidigdrive virksomhed som omhandlet i bilaget til det første samo-
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 19
▼B
rdningsdirektiv vedrørende skadesforsikring og virksomhed
omfattet af dette direktiv.
b) Med forbehold af litra c) kan medlemsstaterne fastsætte, at de i
dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som ved medde-lelsen af dette direktiv samtidig udøver de to former for virk-somhed på en medlemsstats område, kan fortsætte deres virk-somhed dér på betingelse af, at der i overensstemmelse medartikel 14 oprettes særskilt forvaltning for hver af disse former forvirksomhed.
c) Enhver medlemsstat, som i medfør af artikel 13, stk. 6, litra a)
eller b), har krævet af de foretagender, der er etableret på densområde, at de ophører med samtidig at udøve de former forvirksomhed, som de udøvede ved meddelelsen af dette direktiv,skal kræve, at denne afgørelse ligeledes finder anvendelse på de idette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som er etableretpå dens område, og som dér udøver begge former for virksomhedsamtidig.
d) Medlemsstaterne kan fastsætte, at de i dette afsnit III omhandlede
agenturer og filialer, hvis hovedsæde samtidigt udøver beggeformer for virksomhed, og som ved meddelelsen af dette direktivpå en medlemsstats område udelukkende udøver de af dettedirektiv omfattede former for virksomhed, kan fortsætte deresvirksomhed dér. Når foretagendet ønsker at udøve de i førstesamordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring omhandledeformer for virksomhed på dette område, kan det kun udøve de idette direktiv omhandlede former for virksomhed gennem etdatterselskab.
2. Artikel 23 og 24 finder tilsvarende anvendelse på de i dette afsnit
III omhandlede agenturer og filialer.
Ved anvendelsen af artikel 24 ligestilles den tilsynsmyndighed, der
gennemfører efterprøvningen af disse agenturers eller filialers samledesolvens, med myndigheden i den medlemsstat, hvor det vedtægstmæs-sige hjemsted er beliggende.
3. Såfremt den i artikel 30, stk. 2, nævnte myndighed tilbagekalder
tilladelsen, underretter den tilsynsmyndighederne i de øvrige medlems-stater, hvor foretagendet udøver sin virsomhed, herom, og disse træfferhensigtsmæssige foranstaltninger. Såfremt beslutningen om tilbagekal-delse begrundes med utilstrækkelig solvensmargen, beregnet i overens-stemmelse med artikel 30, stk. 1, litra a), tilbagekalder tilsynsmyndighe-derne i de øvrige berørte medlemsstater ligeledes deres tilladelse.
Artikel 32
Fællesskabet kan i de aftaler, det i overensstemmelse med traktaten
indgår med et eller flere tredjelande, vedtage anvendelse af bestem-melser, der afviger fra de i dette afsnit III fastsatte, for på betingelse afgensidighed at garantere en tilstrækkelig beskyttelse af de forsikrede imedlemsstaterne.
AFSNIT IV
OVERGANGSBESTEMMELSER OG ANDRE BESTEMMELSER
Artikel 33
1. Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit II omhandlede foretag-
ender, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv træder i kraft, på deres område udøver virksomhed,som omfatter en eller flere af de i bilaget omhandlede forsikrings-klasser, en frist på fem år fra meddelelsen af dette direktiv til atefterkomme artiklerne 18, 19 og 20.
2. Desuden kan medlemsstaterne:
a) indrømme de i stk. 1 omhandlede foretagender, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har tilvejebragt solvensmargenen fuldtud, en yderligere frist på højst to år, på betingelse af, at disseforetagender i overensstemmelse med artikel 24 har forelagt tilsyns-
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 20
▼B
myndighederne de foranstaltninger, som de har til hensigt at træffe
for at tilvejebringe denne margen, til godkendelse;
b) med undtagelse af de i artikel 3, nr. 2, andet led, andet punktum,
omhandlede gensidige forsikringsselskaber, fritage de i stk . 1 i denne
artikel omhandlede foretagender, hvis solvensmargener, som skaloprettes i henhold til artikel 19, ved udløbet af den femårige fristuden fradrag for genforsikring ikke når op på den i artikel 20, stk. 2,litra a) og b), nævnte minimumsgarantifond, for forpligtelsen til atoprette fonden før udgangen af det regnskabsår, i hvilket oven-nævnte beløb når op på dette minimum.
Den længste frist, der således indrømmes disse foretagender for
oprettelsen af minimumsgarantifonden, kan under ingen omstændig-heder overstige ti år fra meddelelsen af dette direktiv.
3. Foretagender, der ønsker at udvide deres virksomhed i henhold til
artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette, såfremt deomgående efterkommer reglerne i dette direktiv.
4. Foretagender, der har en anden form end de i artikel 8 anførte, kan
endnu i tre år efter meddelelsen af dette direktiv fortsætte udøvelsen afderes nuværende virksomhed under den juridiske form, de havde vedmeddelelsen af dette direktiv. Foretagender, der er oprettet i Detforenede Kongerige »by Royal Charter« eller »by private Act« eller »byspecial public Act«, kan fortsætte deres virksomhed i deres nuværendeform uden tidsbegrænsning.
De pågældende medlemsstater opstiller en liste over disse foretagender
og meddeler den til de øvrige medlemsstater og til Kommissionen.
5. Foretagender, der i overensstemmelse med deres formål driver
livsforsikringsvirksomhed og virker som sparekasse, kan fortsætte disseformer for virksomhed bortset fra sparekassevirksomhed, som skalophøre inden tre år efter meddelelsen af dette direktiv. Som en undta-gelse herfra kan »Caisse générale d’épargne et de retratite (CGER)«/»Algemene Spaar- en L ĳfrentekas (ASLK)« i Belgien, selskaber, der er
»registered under the Friendly Societies Acts« i Det forende Kongerige,samt »Banca nazionale delle communicazioni« i Italien fortsætte denform for virksomhed, som de udøvede på tidspunktet for dette direktivsmeddelelse.
6. Foretagender, der samtidig udøver begge virksomhedsformer på
de betingelser, der er fastsat i artikel 13, har en frist på fem år frameddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 14.
7. Efter anmodning fra de foretagender, der opfylder forpligtelserne i
artiklerne 17—20, ophæver medlemsstaterne de restriktive foranstalt-ninger såsom pantehæftelser, deponering eller sikkerhedsstillelse, der ergennemført i medfør af deres nugældende bestemmelser.
Artikel 34
Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit III omhandlede agenturer eller
filialer, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv træder i kraft, udøver virksomhed, som omfatter eneller flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser, og som ikkeudvider deres virksomhed i henhold til artikel 10, stk. 2, en frist på højstfem år fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 29.
Artikel 35
Når et datterselskab oprettes i henhold til artikel 13, stk. 5, kan mini-
mumsgarantifonden med op til halvdelen udgøres af en uigenkaldeligfinansiel garanti, som moderselskabet yder på følgende vilkår:
a) mindst 95 % af datterselskabets aktiekapital skal tilhøre modersel-
skabet,
b) den ikke-indbetalte del af aktiekapitalen må ikke anvendes til at
udgøre den halvdel af minimumsgarantifonden, som ikke dækkes afden uigenkaldelige finansielle garanti, og
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 21
▼B
c) moderselskabet skal opfylde de økonomiske betingelser i såvel første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring som i dettedirektiv, hvorved midler svarende til den ydede garantis størrelseikke må medregnes i moderselskabets frie formue.
Der kan nydes godt af denne ordning i en periode på syv år fra dens
tilståelse. Datterselskabet skal i løbet af denne periode og senest fra dettredje år gradvis erstatte moderselskabets garanti med fri formue.Datterselskabet forelægger en plan herom for den kompetente tilsyns-myndighed med henblik på dennes samtykke, samtidig med at det søgerom godkendelse.
Artikel 36
I en periode, der udløber ved iværksættelsen af en aftale, som i overens-
stemmelse med artikel 32 er indgået med et tredjeland, og senest vedudløbet af en frist på fire år efter meddelelsen af dette direktiv, kan hvermedlemsstat til fordel for dette lands foretagender, der er etableret pådets område, opretholde den ordning, som fandt anvendelse på dem den1. januar 1979, hvad angår kongruens og lokalisering af de tekniskereserver, herunder præmiereserven, på betingelse af, at de øvrigemedlemsstater og Kommissionen underrettes herom, og at de grænserfor lempelser, der gælder i medfør af artikel 17, stk. 2, til fordel for deaf medlemsstaternes foretagender, som er etableret på dens område,ikke overskrides.
Artikel 37
1. Såfremt en medlemsstat af sine statsborgere kræver bevis for
hæderlighed og bevis for, at de ikke tidligere har været erklæretkonkurs, eller blot et af disse to beviser, skal denne stat som tilstrække-ligt bevis for statsborgere fra de øvrige medlemsstater godkende frem-læggelse af en udskrift af strafferegistret, eller i mangel heraf, et tilsva-rende dokument, udstedt af en kompetent retlig eller administrativmyndighed i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholds-land, og hvoraf det fremgår, at disse krav er opfyldt.
2. Såfremt det i stk. 1 omhandlede dokument ikke udstedes i den
medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, kan det erstattesaf en erklæring under ed — eller i stater, hvor en sådan edsaflæggelseikke finder sted, af en højtidelig erklæring — der afgives af denpågældende for en kompetent retslig eller administrativ myndighed,eller i givet fald for en notar i den medlemsstat, der er hjemland ellerseneste opholdsland, og som afgiver en attestation til bekræftelse afdenne edsaflæggelse eller højtidelige erklæring. Erklæringen om, at derikke foreligger eller har foreligget konkurs, kan ligeledes afgives for enkompetent erhvervsorganisation i samme land.
3. De i henhold til stk. 1 og 2 udstedte dokumenter må ved deres
forelæggelse ikke være ældre end 3 måneder.
4. Medlemsstaterne udpeger inden for en frist på atten måneder fra
meddelelsen af dette direktiv de myndigheder og organer, der er kompe-tente med hensyn til udstedelse af de i stk. 1 og 2 omhandlede doku-menter, og underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommissionenherom.
Ligeledes underretter hver medlemsstat inden for samme frist de øvrige
medlemsstater og Kommissionen om de myndigheder og organer, forhvilke de i denne artikel nævnte dokumenter skal forelægges til støttefor ansøgningen om tilladelse til på denne medlemsstats område atmåtte udøve de i artikel 1 nævnte former for virksomhed.
AFSNIT V
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 38
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder arbejder
snævert sammen med henblik på at lette tilsynet med direkte forsikring
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 22
▼B
inden for Fællesskabet og at undersøge de vanskeligheder, der måtte
opstå ved gennemførelsen af dette direktiv.
Artikel 39
1. Inden seks år efter meddelelsen af dette direktiv forelægger
Kommissionen Rådet en beretning omhandlende den indflydelse, somde i dette direktiv fastsatte finansielle krav har haft på situationen påforsikringsmarkedet i medlemsstaterne. Om fornødent forelæggerKommissionen Rådet mellemliggende beretninger inden udgangen afden i artikel 33, stk. 1, fastsatte overgangsperiode.
2. Efter en periode på ti år fra meddelelsen af dette direktiv fore-
lægger Kommissionen Rådet en beretning om aktiviteterne i de to typerforetagender, der falder ind under dette direktivs anvendelsesområde,dvs. foretagender, som samtidigt udøver de former for virksomhed, derer omhandlet i første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring,og de former for virksomhed, der er omhandlet i dette direktiv, samtforetagender, som kun udøver de former for virksomhed, der eromhandlet i dette direktiv.
3. Rådet foretager på forslag fra Kommissionen hvert andet år en
gennemgang og i givet fald en revision af de beløb, der i dette direktiver anført i regningsenheder, idet det tager hensyn til udviklingen i denøkonomiske og monetære situation inden for Fællesskabet.Kommissionen forelægger Rådet sit første forslag herom samtidig medet forslag om skadesforsikring i henhold til artike l 3 i direktiv 76/
580/EØF (
1) og senest fire år efter nærværende direktivs meddelelse.
Artikel 40
Medlemsstaterne ændrer deres bestemmelser i overensstemmelse med
dette direktiv inden en frist på atten måneder fra dets meddelelse ogunderretter omgående Kommissionen herom. De således ændredebestemmelser gennemføres med forbehold af artikel 33—36 inden enfrist på tredive måneder efter denne meddelelse.
Artikel 41
Efter meddelelsen af dette direktiv tilsender medlemsstaterne
Kommissionen teksten til de vigtigste administrativt eller ved lov fast-satte bestemmelser, som de udsteder på det af dette direktiv omfattedeområde.
Artikel 42
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
(1) EFT nr. L 189 af 13. 7. 1976, s. 13.
1979L0267 — DA — 01.01.1981 — 001.001 — 23
▼B
BILAG
Inddeling efter klasse
I. Forsikringsformer omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a), b) og c), undtagen
de i punkt II og III omhandlede
II. Forsikring som kommer til udbetaling ved ægteskab; forsikring, som
kommer til udbetaling ved fødsel
III. Forsikring, der er tilknyttet investeringsfonds, og som er omhandlet i
artikel 1, nr. 1, litra a) og b)
IV. »Permanent health insurance« omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra d)
V. Tontine-virksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a)
VI. Kapitaliseringsvirksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra b)
VII. Forvaltning af kollektive pensionsmidler omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra
c) og d)
VIII. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra e)
IX. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 3.