1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 21. december 1988
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker
(89/104/EØF)
(EFT L 40 af 11.2.1989, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådets beslutning 92/10/EØF af 19. december 1991 L 6 35 11.1.1992
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 2
▼B
RÅDETS FØRSTE DIREKTIV
af 21. december 1988
omindbyrdestilnærmelseafmedlemsstaterneslovgivningomvare-
mærker
(89/104/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af det Europæiske Økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet(2)
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg,
og (3)
ud fra følgende betragtninger:Den lovgivning, der for øjeblikket gælder om varemærker inden for
medlemsstaterne, indebærer forskelligheder, som kan hindre den friebevægelighed for varer og den frie udveksling af tjenesteydelser samtfordreje konkurrencevilkårene i fællesmarkedet; det er derfor nødven-digt at tilnærme medlemsstaternes lovgivninger indbyrdes med henblikpå det indre markeds oprettelse og funktion;
det er vigtigt at gøre sig klart, at EF-varemærkeordningen kan indebære
fordele og løsninger for virksomheder, der ønsker at erhverve vare-mærker;
det forekommer for tiden ikke nødvendigt at foretage en fuldstændig
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om varemærker, men deter tilstrækkeligt at begrænse tilnærmelsen til de nationale bestemmelser,der har den mest direkte indvirkning på det indre markeds funktion;
dette direktiv griber ikke ind i medlemsstaternes fortsatte mulighed for
at beskytte de ved brug erhvervede varemærker; det indeholder kunbestemmelser om disse varemærker i det omfang, sådanne mærker harforbindelse med de ved registrering erhvervede mærker;
medlemsstaterne bevarer ligeledes fuldt ud deres frihed til at fastsætte
procedureregler vedrørende registrering, udløbeller ugyldighed medhensyn til mærker, der er erhvervet ved registrering; det tilkommer demf.eks. at fastsætte procedurerne for registrering og ugyldighedskendelse,at afgøre, om ældre rettigheder skal gøres gældende i forbindelse medregistreringsproceduren eller proceduren for ugyldighedskendelse eller ibegge tilfælde, eller, i tilfælde af at ældre rettigheder kan gøresgældende i forbindelse med registreringsproceduren, at fastsættebestemmelser om en indsigelsesprocedure eller en automatisk undersø-gelse eller eventuelt begge dele; medlemsstaterne har fortsat mulighedfor at fastsætte konsekvenserne af, at et mærkes gyldighedsperiodeudløber, eller at det kendes ugyldigt;
dette direktiv udelukker ikke, at varemærkerne underkastes andre end de
varemærkeretlige regler i medlemsstaterne, såsom de der gældendebestemmelser om illoyal konkurrence, erstatningsansvar eller forbruger-beskyttelse;
virkeliggørelsen af de mål, der forfølges ved tilnærmelsen, forudsætter,
at et registreret varemærkes erhvervelse og bevarelse i princippet under-kastes de samme betingelser i samtlige medlemsstater; med henblikherpå bør der udarbejdes en liste med eksempler på tegn, der kantænkes at udgøre et mærke, hvis de kan anvendes til at adskille envirksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders; regi-
(1) EFT nr. C 351 af 31. 12. 1980, s. 1, og EFT nr. C 351 af 31. 12. 1985,
s. 4.
(2) EFT nr. C 307 af 14. 11. 1983, s. 66, og EFT nr. C 309 af 5. 12. 1988.
(3) EFT nr. C 310 af 30. 11. 1981, s. 22.
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 3
▼B
streringshindringer eller ugyldighedsgrunde for så vidt angår selvemærket, f.eks. at mærket mangler det fornødne særpræg, eller for så vidtangår konflikter mellem mærket og ældre rettigheder skal angives påudtømmende vis, også selv om visse af disse grunde blot nævnes somen mulighed for medlemsstaterne, der således kan bevare eller medtagede pågældende grunde i deres lovgivning; medlemsstaterne kan i dereslovgivning bevare eller medtage registreringshindringer og ugyldigheds-grunde, der er forbundet med betingelser for at erhverve eller bevareretten til mærket, for hvilke der ikke er fastsat nogen bestemmelse omindbyrdes tilnærmelse, f.eks. angående mærkeindehaveren, fornyelse afmærket, afgiftsordning eller manglende overholdelse af procedurereg-lerne;
for at reducere antallet af varemærker, der er registreret og beskyttet i
Fællesskabet, og derved også antallet af konflikter imellem disse, mådet kræves, at de registrerede mærker rent faktisk bruges, idet mærket imodsat fald fortabes; det er nødvendigt at fastsætte regler om, at etmærke ikke kan kendes ugyldigt, fordi der eksisterer et ældre mærke,som ikke bruges, idet medlemsstaterne dog stadig skal have mulighedfor at anvende samme princip med hensyn til registrering af et mærkeeller træffe bestemmelse om at et mærke ikke gyldigt kan påberåbes i etkrænkelsessøgsmål, hvis det som følge af en protest fastslås, at indeha-veren af varemærket kan fortabe sine rettigheder; i alle disse tilfældetilkommer det medlemsstaterne at fastsætte de procedureregler, der skalfinde anvendelse;
for at lette den frie omsætning af varer og den frie udveksling af
tjenesteydelser er det af afgørende betydning at sikre, at registreredevaremærker for fremtiden nyder samme beskyttelse i alle medlemssta-ternes retsordener; dette forhindrer dog ikke medlemsstaterne i at ydevaremærker, der nyder et vist renommé, mere omfattende beskyttelse;
den af det registrede varemærke ydede beskyttelse, hvis formål navnlig
er at sikre varemærkets funktion som angivelse af oprindelse, er fuld-stændig i tilfælde af sammenfald mellem mærket og tegnet samt mellemvarerne eller tjenesteydelserne; beskyttelsen gælder ligeledes i tilfældeaf lighed mellem mærket og tegnet samt mellem varerne eller tjenestey-delserne; det er nødvendigt at fortolke begrebet lighed på baggrund afrisikoen for forveksling; det er en udtrykkelig betingelse for beskyt-telsen, at der er risiko for forveksling, hvilket må vurderes på grundlagaf adskillige faktorer, herunder bl.a. i hvor høj grad mærket er kendt påmarkedet, den association, som det anvendte eller registrerede tegnfremkalder, lighedsgraden mellem mærket og tegnet samt mellem depågældende varer eller tjenesteydelser; spørgsmålet om, hvordan risi-koen for forveksling vil kunne konstateres, navnlig bevisbyrden,henhører under de nationale retsplejeregler, som direktivet ikke berører;
det er af hensyn til retssikkerheden, og uden at indehaveren af et ældre
mærkes interesser derved i urimelig grad skades, vigtigt at fastsætte enbestemmelse om, at indehaveren af et ældre mærke ikke længere kananmode om, at et mærke, der er yngre end hans, kendes ugyldigt, ellermodsætte sig anvendelsen af dette mærke, hvis han bevidst i en længereperiode har tålt, at dette anvendes, medmindre det yngre mærke erblevet anmeldt i ond tro;
samtlige Fællesskabets medlemsstater er bundet af Pariserkonventionen
til Beskyttelse af Industriel Ejendomsret; det er nødvendigt, at dettedirektivs bestemmelser er i fuldstændig overensstemmelse med Pariser-konventionens bestemmelser; de af medlemsstaternes forpligtelser, derer en følge af denne konvention, berøres ikke af dette direktiv; i givetfald finder Traktatens artikel 234, stk. 2, anvendelse —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV
Artikel 1
Anvendelsesområde
Dette direktiv finder anvendelse på individuelle varemærker for varer
og tjenesteydelser, det være sig mærker, fællesmærker eller garanti-mærker, der er registreret i en medlemsstat eller hos Benelux-Varemær-
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 4
▼B
kemyndigheden, eller som er anmeldt til registrering, eller som erindført i et internationalt register med retsvirkning i en medlemsstat.
Artikel 2
Varemærkers form
Et varemærke kan bestå af alle tegn, der kan gengives grafisk, navnlig
ord, herunder personnavne, afbildninger, bogstaver, tal eller varens formeller emballage, for så vidt disse tegn er egnede til at adskille envirksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders.
Artikel 3
Registreringshindringer og ugyldighedsgrunde
1. Følgende tegn og varemærker udelukkes fra registrering eller kan
erklæres ugyldige, hvis de allerede er blevet registreret:
a) tegn, som ikke kan udgøre et varemærke
b) varemærker, der mangler fornødent særpræg
c) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i
omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsensart, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprin-delse, tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen aftjenesteydelsen eller andre egenskaber ved disse
d) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, som i
daglig sprogbrug eller i redelig og almindelig markedsføringsskikudgør en sædvanlig betegnelse for varen eller tjenesteydelsen
e) tegn, som udelukkende består af
— en udformning, som følger af varens egen karakter— en udformning af varen, som er nødvendig for at opnå et teknisk
resultat, eller
— en udformning, hvorved varen får en væsentlig værdi
f) varemærker, som strider mod den offentlige orden eller sædelighed
g) varemærker, som er egnet til at vildlede offentligheden, f.eks. med
hensyn til varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed ellergeografiske oprindelse
h) varemærker, der ikke er godkendt af de kompetente myndigheder, og
som skal afslås eller ophæves i medfør af artikel 6c i Pariserkonven-tionen til Beskyttelse af Industriel Ejendomsret, i det følgendebenævnt »Pariserkonventionen«.
2. En medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at et varemærke
udelukkes fra registrering eller, hvis det er registreret, kan erklæresugyldigt, i det omfang
a) brugen af dette mærke kan forbydes efter anden lovgivning end den
pågældende medlemsstats eller Fællesskabets varemærkelovgivning
b) mærket omfatter et tegn af stor symbolsk værdi, herunder et religiøst
symbol
c) mærket omfatter tegn, emblemer og våben bortset fra dem, der er
omhandlet i artikel 6c i Pariserkonventionen, og som har offentliginteresse, medmindre deres registrering er blevet tilladt af denkompetente myndighed efter medlemsstatens lovgivning
d) ansøgeren har indgivet anmeldelsen af mærket i ond tro.
3. Et varemærke må ikke udelukkes fra registrering og kan ikke
erklæres ugyldigt efter stk. 1, litra b), c) eller d), hvis det indenanmeldelsen til registrering, som følge af den brug, der er gjort deraf,har fået fornødent særpræg. Medlemsstaterne kan i øvrigt træffe bestem-melse om at det samme skal gælde, når det fornødne særpræg førstopnås efter anmeldelse til registrering eller efter registrering.
4. Uanset stk. 1, 2 og 3 kan en medlemsstat træffe bestemmelse om,
at de registreringshindringer eller ugyldighedsgrunde, der var gældendei den pågældende stat inden den dato, hvor de bestemmelser, der er
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 5
▼B
nødvendige for at efterkomme dette direktiv, træder i kraft, finderanvendelse på varemærker, der er anmeldt inden denne dato.
Artikel 4
Yderligere registreringshindringer og ugyldighedsgrunde vedrø-
rende konflikter med ældre rettigheder
1. Et varemærke udelukkes fra registrering eller kan erklæres ugyl-
digt:
a) såfremt det er identisk med et ældre varemærke, og de varer eller
tjenesteydelser, for hvilke mærket er anmeldt eller registreret, er afsamme art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det ældremærke er beskyttet
b) såfremt der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling,
herunder at der er en forbindelse med det ældre varemærke, fordi detyngre mærke er identisk med eller ligner det ældre varemærke, ogvarerne eller tjenesteydelserne er af samme eller lignende art.
2. Ved »ældre varemærker« efter stk. 1 forstås:
a) mærker af følgende kategorier, hvis anmeldelsesdato ligger før vare-
mærkets anmeldelsesdato, eventuelt under hensyntagen til denfortrinsret, der gøres gældende til støtte for disse mærker:
i) EF-varemærker
ii) varemærker, der er registreret i den pågældende medlemsstat
eller, for så vidt angår Belgien, Nederlandene og Luxembourg,hos Benelux-Varemærkemyndigheden
iii) varemærker, som er genstand for en international registrering
med virkning i den pågældende medlemsstat
b) EF-varemærker, for hvilke der i overensstemmelse med forordningen
om EF-varemærker med fuld ret påberåbes anciennitet i forhold til etaf de i litra a), nr. ii) og iii) omhandlede mærker, også selv om der ergivet afkald på sidstnævnte, eller det er bortfaldet
c) anmeldelser af de under litra a) og b) omhandlede mærker med
forbehold af deres registrering
d) varemærker, som på tidspunktet for anmeldelsen af varemærket,
eventuelt tidspunktet for den fortrinsret, der gøres gældende til støttefor anmeldelsen af varemærket, er »vitterlig kendt« i den pågæl-dende medlemsstat i den i artikel 6bi Pariserkonventionen angivnebetydning.
3. Et varemærke udelukkes også fra registrering eller kan, hvis det er
registreret, erklæres ugyldigt, hvis det er identisk med eller ligner etældre EF-varemærke, jf. stk. 2, og det søges eller er blevet registreretfor varer eller tjenesteydelser af anden art end dem, for hvilke det ældreEF-varemærke er registreret, når det ældre EF-varemærke er velkendt ifællesskabet, og brugen af det yngre varemærke uden skellig grund villemedføre en utilbørlig udnyttelse af det ældre EF-varemærkes særprægeller renommé, eller sådan brug ville skade dette særpræg ellerrenommé.
4. En medlemsstat kan endvidere træffe bestemmelse om, at et vare-
mærke ligeledes udelukkes fra registrering eller, hvis det er registreret,kan erklæres ugyldigt i det omfang:
a) varemærket er identisk med eller ligner et ældre nationalt varemærke
efter stk. 2, og det søges eller er blevet registreret for varer ellertjenesteydelser af anden art end dem,for hvilke det ældre varemærkeer registreret, når det ældre varemærke er velrenommeret i denpågældende medlemsstat, og brugen af det yngre varemærke villemedføre en utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særprægeller renommé, eller sådan brug ville skade dette særpræg ellerrenommé.
b) der er erhvervet rettigheder til et ikke-registreret varemærke eller til
et andet i erhvervsvirksomhed anvendt tegn før tidspunktet foranmeldelsen af det yngre varemærke eller eventuelt tidspunktet forden fortrinsret, der gøres gældende til støtte for anmeldelsen af detyngre varemærke, og der til det ikke-registrerede varemærke eller til
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 6
▼B
det andet tegn er knyttet en ret for indehaveren til at forbyde anven-
delsen af et yngre mærke
c) der kan nedlægges forbud mod brug af mærket på grundlag af en
anden ældre rettighed end de rettigheder, der er nævnt i stk. 2, litrab), herunder navnlig:
i) retten til et navn
ii) retten til et portræt
iii) en ophavsret
iv) en industriel ejendomsret
d) varemærket er identisk med eller ligner et ældre fællesmærke, hvortil
der er knyttet en ret, som udløbhøjst tre år før anmeldelsen
e) varemærket er identisk med eller ligner et ældre garantimærke,
hvortil der er knyttet en ret, som er udløbet inden for en frist forudfor anmeldelsen, hvis varighed er fastsat af medlemsstaten
f) varemærket er identisk med eller ligner et ældre varemærke, som er
registreret for identiske eller lignende varer ellertjertesteydelser, oghvis registrering på grund af manglende fonmyelse udløbhøjst to årforud for anmeldelsen, medmindre indehaveren af det ældre vare-mærke har givet sit samtykke til registreringen af det yngre vare-mærke eller ikke har anvendt sit varemærke
g) varemærket kan forveksles med et varemærke, der blev anvendt i
udlandet på anmeldelsesdagen, og som stadig anvendes der, forudsatat ansøgeren har foretaget anmeldelsen i ond tro
5. Medlemsstaterne kan tillade, at varemærket under passende
omstændigheder ikke udelukkes fra registrering eller erklæres ugyldigt,når indehaveren af det ældre varemærke eller andre ældre rettighedergiver sit samtykke til registreringen af det yngre mærke
6. Uanset stk.1 til 5 kan en medlemsstat træffe bestemmelse om, at
de registreringshindringer eller ugyldighedsgrunde, der var gældende iden pågældende stat inden ikrafttrædelsesdatoen for de bestemmelser,der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, finder anvendelse påvaremærker, der er anmeldt inden denne dato.
Artikel 5
Rettigheder, der er knyttet til varemærket
1. Det registrerede varemærke giver indehaveren en eneret. Indeha-
veren kan forbyde tredjemand,der ikke har hans samtykke, at gøreerhvervsmæssig brug af
a) et tegn, der er identisk med varemærket, for varer eller tjeneste-
ydelser af samme art som dem, for hvilke varemærket er registreret
b) et tegn, der er identisk med eller ligner varemærket, når de varer
eller tjenesteydelser, der er dækket af varemærket, er af samme ellerlignende art som dem, der er dækket af det pågældende tegn, og dersom følge heraf i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveks-ling, herunder at der er en forbindelse med varemærket
2. En medlemsstat kan ligeledes træffe bestemmelse om, at indeha-
veren kan forhindre tredjemand, der ikke har hans samtykke, i at gøreerhvervsmæssig brug af et tegn, der er identisk med eller ligner vare-mærket, for varer eller tjenesteydelser af anden art end dem, for hvilkevaremærket er registreret, når varemærket er renommeret i medlems-staten, og brugen af tegnet uden skellig grund ville medføre en util-børlig udnyttelse af varemærkets særpræg eller renommé eller sådanbrug ville skade dette særpræg eller renommé
3. Såfremt betingelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, kan det bl.a.
forbydes
a) at anbringe tegnet på varerne eller på deres emballage
b) at udbyde varerne til salg, at markedsføre dem eller oplagre dem
med dette formål eller at tilbyde eller præstere tjenesteydelser underdet pågældende tegn
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 7
▼B
c) at importere eller eksportere varerne under det pågældende tegn
d) at anvende tegnet på forretningspapirer og i reklameøjemed.
4. Hvis en medlemsstats retsforskrifter ikke gør det muligt at forbyde
brugen af et tegn som omhandlet i stk. 1, litra b), eller stk. 2 forud forden dato, hvor de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkommedette direktiv, træder i kraft i den pågældende medlemsstat, kan denfortsatte brug af dette tegn ikke anfægtes under påberåbelse af de tilvaremærket knyttede rettigheder.
5. Stk. 1 til 4 berører ikke de i en medlemsstat gældende bestem-
melser vedrørende beskyttelse mod brug af et tegn, der er udarbejdetmed andet formål for øje end at skelne mellem varer eller mellemtjenesteydelser, når der med brug af dette tegn uden skellig grundtilsigtes en utilbørlig udnyttelse af varemærkets særpræg eller renommé,eller sådan brug ville skade dette særpræg eller renommé.
Artikel 6
Begrænsninger i varemærkets retsvirkninger
1. De til varemærket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret
til at forhindre tredjemand i at gøre erhvervsmæssig brug af
a) sit eget navn og sin adresse
b) angivelser vedrørende varens eller tjenesteydelsens art, beskaf-
fenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprindelse, tids-punktet for varens fremstilling eller for præstationen af tjenestey-delsen eller andre egenskaber ved varen eller tjenesteydelsen
c) varemærket, når dette er nødvendigt for at angive anvendelsen af en
vare eller tjenesteydelse, navnlig som tilbehør eller reservedele
for så vidt dette sker i overensstemmelse med redelig markedsførings-
skik.
2. De til varemærket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret
til at forbyde tredjemand at gøre erhvervsmæssig brug af ældre rettig-heder, som kun har lokalt afgrænset karakter, hvis rettighederne eranerkendt i den pågældende medlemsstats lovgivning og anvendesinden for grænserne af det område, hvor de er anerkendt.
Artikel 7
Konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemærket
1. De til varemærket krtyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret
til at forbyde brugen af mærket for varer, som af indehaveren selv ellermed dennes samtykke er markedsført inden for Fællesskabet under dettemærke.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse, såfremt skellig grund berettiger
indehaveren til at modsætte sig fortsat markedsføring af varerne, især itilfælde, hvor disses tilstand er ændret eller forringet, efter at de ermarkedsført.
Artikel 8
Licens
1. Der kan gives licens til varemærket for alle eller en del af de varer
eller tjenesteydelser,for hvilke det er registreret, samt for en medlems-stats område som helhed eller for en del af dette. Licencen kan være eneksklusiv eller en ikke-eksklusiv licens.
2. Indehaveren af et varemærke kan gøre de rettigheder, der er
knyttet hertil, gældende over for en licenstager, der overtræder en afbestemmelserne i licensaftalen med hensyn til licensens gyldighedspe-riode, den udformning hvori varemærket må anvendes i henhold tilregistreringen, arten af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke licensener indrømmet, det område, inden for hvilket der må gøres brug afvaremærket, eller kvaliteten af de af licenstageren fremstillede varereller præsterede tjenesteydelser.
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 8
▼B
Artikel 9
Rettighedsfortabelse på grund af passivitet
1. En indehaver af et af de i artikel 4, stk. 2, omhandlede ældre
varemærker, som i en medlemsstat i fem på hinanden følgende år hartålt og været bekendt med brugen af et yngre varemærke, der er regi-streret i denne medlemsstat, kan ikke under henvisning til det ældrevaremærke kræve dette yngre varemærke erklæret ugyldigt ellermodsætte sig brugen af det yngre varemærke for varer eller tjeneste-ydelser, for hvilke det yngre varemærke er blevet anvendt, medmindreanmeldelsen af det yngre varemærke er sket i ond tro.
2. Enhver medlemsstat kan bestemme at stk. 1 skal finde anvendelse
på indehaveren af et ældre varemærke som omhandlet i artikel 4, stk. 4,litra a), eller en anden ældre rettighed som omhandlet i artikel 4, stk. 4,litra b) eller c).
3. I de i stk. 1 eller 2 omhandlede tilfælde kan indehaveren af et
yngre registreret varemærke ikke modsætte sig brugen af en ældrerettighed, selv om denne rettighed ikke længere kan gøres gældendemod det yngre varemærke.
Artikel 10
Brugen af varemærket
1. Såfremt indehaveren ikke inden fem år fra datoen for registre-
ringsprocedurens afslutning har gjort reel brug af varemærket i denpågældende medlemsstat for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke deter registreret, eller hvis sådan brug har været ophørt uden afbrydelse ifem år, underkastes mærket de i dette direktiv omhandlede sanktioner,medmindre der foreligger skellig grund til, at brug ikke har fundet sted.
2. Følgende betragtes ligeledes som brug i henhold til stk. 1:
a) brug af varemærket i en form, der kun ved enkeltheder, som ikke
forandrer mærkets særpræg, afviger fra den form, hvori dette erblevet registreret
b) anbringelse i den pågældende medlemsstat af varemærket på varer
eller deres emballage udelukkende med eksport for øje.
3. Brug af et varemærke, der finder sted med indehaverens samtykke,
eller som gøres af en person, der er berettiget til at anvende et fælles-mærke eller et garantimærke, ligestilles med indehaverens brug afmærket.
4. For så vidt angår varemærker, som er registreret før den dato, hvor
de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv,træder i kraft i den pågældende medlemsstat:
a) formodes den i stk. 1 omhandlede femårsperiode for at være påbe-
gyndt på samme tid som en allerede inden denne dato påbegyndtperiode med manglende brug, når der inden nævnte dato gælder enbestemmelse om sanktioner ved manglende brug af et varemærke ien sammenhængende periode
b) anses den i stk. 1 omhandlede femårsperiode for at være påbegyndt
tidligst på denne dato, når der ikke inden nævnte dato gælder nogenbestemmelse om brug
Artikel 11
Retlige eller administrative sanktioner ved manglende brug af et
mærke
1. Et varemærke kan ikke erklæres ugyldigt på grund af et bestående,
ældre, kolliderende mærke, medmindre de krav om brug, der omhandlesi artikel 10, stk. 1, 2 og 3, eller i givet fald i artikel 10, stk. 4, er opfyldt.
2. En medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at et mærke ikke kan
udelukkes fra registrering på grund af et bestående, ældre, kolliderendemærke, medmindre de krav om brug, der omhandles i artikel 10, stk. 1,2 og 3, eller i givet fald i artikel 10, stk. 4, er opfyldt.
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 9
▼B
3. Uden at foregribe anvendelsen af artikel 12 i tilfælde af kontra-søgsmål om fortabelse kan en medlemsstat træffe bestemmelse om, at etmærke ikke gyldigt kan påberåbes i et krænkelsessøgsmål, hvis det somfølge af en protest fastslås, at indehaveren af varemærket kan fortabesine rettigheder efter artikel 12, stk. 1.
4. Hvis det ældre mærke kun er blevet anvendt for en del af de varer
eller tjenesteydelser, for hvilket det er registreret, anses det for så vidtangår anvendelsen af stk. 1 til 3 kun registreret for denne del af varerneeller tjenesteydelserne.
Artikel 12
Fortabelsesgrunde
1. Indehaveren af et varemærke kan fortabe sine rettigheder, når der
inden for en sammenhængende periode på fem år ikke i den pågældendemedlemsstat er gjort reel brug af det for de varer eller tjenesteydelser,for hvilke det er registreret, og der ikke foreligger skellig grund tilmanglende brug; fortabelse af et varemærke kan dog ikke gøresgældende, dersom reel brug af varemærket påbegyndes eller genoptagesi tiden mellem udløbet af femårsperioden og tidspunktet for indgivelseaf begæring om fortabelse. Påbegyndelse eller genoptagelse af brugeninden for de sidste tre måneder forud for indgivelse af begæring omfortabelse, idet denne tremånedersperiode tidligst begynder ved udløbetaf den sammenhængende periode på fem år, tages imidlertid ikke ibetragtning, såfremt forberedelserne til påbegyndelse eller genoptagelseaf brugen først indledes, når indehaveren har fået kendskab til, at dereventuelt vil blive indgivet begæring om fortabelse.
2. Endvidere kan indehaveren af et varemærke fortabe sine rettig-
heder, når varemærket efter den dato, på hvilken det blev registreret:
a) som følge af indehaverens virksomhed eller passivitet er blevet til en
almindelig betegnelse inden for handelen for en vare eller tjeneste-ydelse, for hvilken mærket er registreret
b) som følge af den brug, der af mærkeindehaveren eller med dennes
samtykke gøres af mærket for de varer eller tjenesteydelser, forhvilke det er registreret, vil kunne vildlede offentligheden, især medhensyn til varernes eller tjenesteydelsernes art, beskaffenhed ellergeografiske oprindelse.
Artikel 13
Delvise registreringshindringer samt fortabelses - og ugyldigheds-
grunde
Såfremt der kun for en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke et
varemærke er anmeldt eller registreret, er hindringer for registrering afvaremærket eller grunde til dets fortabelse eller ugyldighed, skal vare-mærket kun udelukkes fra registrering eller fortabes eller erklæres ugyl-digt for så vidt angår de pågældende varer eller tjenesteydelser.
Artikel 14
EfterfølgendekonstateringafetmærkesugyldighedellerfortabelseNår ancienniteten af et ældre varemærke, som indehaveren har givet
afkald på, eller som er bortfaldet, påberåbes for et EF-varemærke, kanugyldigheden eller fortabelsen af dette ældre mærke konstateres efter-følgende.
Artikel 15
Særlige bestemmelser for fællesmærker og garantimærker
1. Med forbehold af artikel 4 kan medlemsstater, hvis lovgivning
giver mulighed for registrering af fællesmærker eller garantimærkertræffe bestemmelse om, at sådanne mærker udelukkes fra registreringeller fortabes eller erklæres ugyldige af yderligere grunde end de iartikel 3 og 12 omhandlede, i det omfang hensynet til disse varemær-kers funktion kræver det.
1989L0104 — DA — 23.12.1991 — 001.001 — 10
▼B
2. Uanset artikel 3, stk. 1, litra c), kan medlemsstaterne træffebestemmelse om, at tegn eller angivelser, der i omsætningen anvendestil at angive varers eller tjenesteydelsers geografiske oprindelse, kanudgøre fællesmærker eller garantimærker. Et sådant mærke giver ikkeindehaveren ret til at forbyde en tredjemand at bruge sådanne tegn ellerangivelser i omsætningen, når de bruges i overensstemmelse medredelig markedsføringsskik. Navnlig kan et sådant mærke ikke påbe-råbes over for tredjemand, der har ret til at bruge en given geografiskbetegnelse.
Artikel 16
Nationale bestemmelser, der skal vedtages for at efterkomme dette
direktiv
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative
bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den►
M131. december 1992 ◄. De underretter straks Kommissionen
herom.
2. Rådet kan med kvalificeret flertal og efter forslag fra
Kommissionen forlænge den i stk. 1 nævnte frist indtil senest den 31.december 1992.
3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.
Artikel 17
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.