1972R0574 — DA — 09.02.2005 — 010.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

Ændret ved:





Ændret ved:









▼B

RÅDETS FORORDNING (EØF) Nr. 574/72

af 21. marts 1972

om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Fællesskabet

(Konsolideret udgave — EFT nr. L 28 af 30. 1. 1997, s. 1 ( 2 ))







RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 51 og 235, under henvisning til forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Fællesskabet, særlig artikel 98, under henvisning til forslag fra Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg, og ud fra følgende betragtninger: ud fra følgende betragtninger: Der skal fastsættes regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 på grundlag af de nye principielle bestemmelser og de erfaringer, der er indvundet i løbet af de år, disse forordninger har været gældende; der er navnlig behov for en nøje angivelse af de kompetente myndigheder og institutioner i hver medlemsstat, samt de kontaktorganer, som har beføjelser til at kommunikere direkte indbyrdes; der er ligeledes behov for en nøje angivelse af de dokumenter, der skal fremlægges, og af formaliteter, der skal opfyldes af de pågældende for at opnå ydelser; det er nødvendigt detaljeret at præcisere reglerne til gennemførelse af bestemmelser i forordning (EØF) nr. 1408/71 om bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse, samt bestemmelserne om de forskellige kategorier af ydelser; der er ligeledes behov for en nøje angivelse af betingelserne for refusion af ydelser, der er udredt af en medlemsstats institution til udgift for en institution i en anden medlemsstat, samt af de opgaver, der skal henlægges til Revisionsudvalget; der bør fastsættes regler for anvendelsen af den fremgangsmåde, der skal følges ved valutaomregningen inden for Det Europæiske Monetære System; for at fremme kommunikationen mellem medlemsstaternes myndigheder og institutioner er det nødvendigt at fastsætte mulighed for elektronisk databehandling inden for rammerne af forordning (EØF) nr. 1408/71; der bør gives mulighed for at ændre bilag, 1, 4, 5, 6, 7 og 8 til forordning (EØF) nr. 574/72 ved en forordning udstedt af Kommissionen på begæring af den eller de pågældende medlemsstater eller deres kompetente myndigheder efter udtalelse fra Den Administrative Kommission, idet det eneste formål med ændringen af ovennævnte bilag er at indføje beslutninger truffet af de pågældende medlemsstater eller disses kompetente myndigheder i en af Fællesskabets retsakter — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:







AFSNIT I

ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Artikel 1

Definitioner

I denne forordning:

a) betyder udtrykket »forordning« forordning (EØF) nr. 1408/71

b) betyder udtrykket »gennemførelsesforordning« nærværende forordning

c) har de i forordningens artikel 1 fastlagte udtryk den betydning, der er tillagt dem i den nævnte artikel.

Artikel 2

Blanketter — meddelelser vedrørende lovgivning — vejledninger

▼M10

1. Standarderne for de dokumenter, der er nødvendige for anvendelsen af forordningen og gennemførelsesforordningen, udarbejdes af Den Administrative Kommission.

Disse dokumenter kan overføres mellem institutionerne enten i papirform, i anden form eller via telematiktjenester som standardiserede elektroniske meddelelser i henhold til afsnit VIa. Dataudveksling ved hjælp af telematiktjenester er betinget af en aftale mellem de kompetente myndigheder eller organer udpeget af disse myndigheder i afsender- og modtagermedlemsstaten.

▼B

2. Den administrative Kommission kan til brug for de kompetente myndigheder i hver medlemsstat indsamle oplysninger om de nationale lovbestemmelser, hvorpå forordningen finder anvendelse.

3. Den administrative Kommission udarbejder vejledninger, der tager sigte på at underrette de pågældende om deres rettigheder samt om de administrative formaliteter, de skal iagttage for at gøre disse rettigheder gældende.

Disse vejledninger skal fastlægges efter forhandling med Det Rådgivende Udvalg.

Artikel 3 (7)

Kontaktorganer — Forbindelse mellem institutionerne indbyrdes samt mellem institutionerne og de berettigede

1. De kompetente myndigheder kan udpege kontaktorganer, der er berettiget til at træde i direkte forbindelse med hinanden.

2. Enhver institution i en medlemsstat samt enhver person, der er bosat eller opholder sig på en medlemsstats område, kan — enten direkte eller gennem kontaktorganerne — rette henvendelse til en anden medlemsstats institution.

3. Afgørelser og andre dokumenter fra en medlemsstats institution, som vedrører en person, der er bosat eller opholder sig på en anden medlemsstats område, kan meddeles vedkommende direkte pr. anbefalet brev.

Artikel 4 (9)

Bilag

1. Bilag 1 angiver den eller de kompetente myndigheder i de enkelte medlemsstater.

2. Bilag 2 angiver de kompetente institutioner i de enkelte medlemsstater.

3. Bilag 3 angiver bopælsstedets og opholdsstedets institutioner i de enkelte medlemsstater.

4. Bilag 4 angiver de kontaktorganer, der er udpeget i medfør af gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 1.

5. Bilag 5 angiver de bestemmelser, som omhandles i gennemførelsesforordningens artikel 5, artikel 53, stk. 3, artikel 104, artikel 105, stk. 2, artikel 116 og artikel 121.

6. Bilag 6 angiver den fremgangsmåde ved betaling af ydelser, der i medfør af gennemførelsesforordningens artikel 53, stk. 1, er valgt af de forpligtede institutioner i de enkelte medlemsstater.

7. Bilag 7 angiver navn og hjemsted for de i gennemførelsesforordningens artikel 55, stk. 1, nævnte banker.

8. Bilag 8 angiver de medlemsstater, på hvis gensidige forhold gennemførelsesforordningens artikel 10a, stk. 1, litra d), finder anvendelse.

9. Bilag 9 angiver de ordninger, der skal tages i betragtning ved beregningen af de gennemsnitlige årlige udgifter til naturalydelser i medfør af gennemførelsesforordningens artikel 94, stk. 3, litra a), og artikel 95, stk. 3, litra a).

10. Bilag 10 angiver de institutioner eller organer, der er udpeget af de kompetente myndigheder, navnlig i medfør af følgende bestemmelser:

a) forordningen: artikel 14c, artikel 14d, stk. 3, og artikel 17

b) gennemførelsesforordningen: artikel 6, stk. 1, artikel 8, artikel 10b, artikel 11, stk. 1, artikel 11a, stk. 1, artikel 12a, artikel 13, stk. 2 og 3, artikel 14, stk. 1, 2 og 3, artikel 38, stk. 1, artikel 70, stk. 1, artikel 80, stk. 2, artikel 81, artikel 82, stk. 2, artikel 85, stk. 2, artikel 86, stk. 2, artikel 89, stk. 1, artikel 91, stk. 2, artikel 102, stk. 2, artikel 109, artikel 110 og artikel 113, stk. 2.

11. Bilag 11 angiver den eller de ordninger, der er omhandlet i forordningens artikel 35, stk. 2.







AFSNIT II

GENNEMFØRELSE AF FORORDNINGENS ALMINDELIGE BESTEMMELSER







Gennemførelse af forordningens artikel 6 og 7

Artikel 5

Anvendelse af gennemførelsesforordningen i stedet for administrative aftaler om gennemførelse af overenskomster

Gennemførelsesforordningens bestemmelser træder i stedet for bestemmelserne i de administrative aftaler om gennemførelse af de overenskomster, der er nævnt i forordningens artikel 6; de træder ligeledes i stedet for bestemmelserne om gennemførelse af de overenskomster, der er nævnt i forordningens artikel 7, stk. 2, litra c), for så vidt disse gennemførelsesbestemmelser ikke er anført i bilag 5.







Gennemførelse af forordningens artikel 9

Artikel 6

Adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring

1. Såfremt den pågældende under hensyntagen til forordningens artikel 9 og artikel 15, stk. 3, opfylder betingelserne for adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring i tilfælde af invaliditet, alderdom og dødsfald (pensioner) inden for flere ordninger i medfør af en medlemsstats lovgivning, og såfremt han ikke i medfør af sin seneste lønnede eller selvstændige beskæftigelse har været omfattet af den tvungne forsikring inden for en af disse ordninger, har han på grundlag af de nævnte bestemmelser adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring inden for den ordning, der er fastsat i lovgivningen i denne medlemsstat eller, såfremt der ikke er fastsat nogen ordning, inden for en af ham selv valgt ordning.

2. For at opnå ydelser efter bestemmelserne i forordningens artikel 9, stk. 2, skal den pågældende for vedkommende medlemsstats institution fremlægge attest for de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat. Denne attest udstedes efter den pågældendes anmodning af den eller de institutioner, der anvender de lovgivninger, hvorefter han har tilbagelagt disse perioder.







Gennemførelse af forordningens artikel 12

Artikel 7 (11)

Almindelige regler om gennemførelse af bestemmelserne om undgåelse af dobbeltydelse

1. Når de ydelser, der kan kræves udbetalt efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, samtidig vil kunne nedsættes, stilles i bero eller bortfalde, divideres de ydelsesbeløb, som ikke udbetales ved en streng anvendelse af den i berørte medlemsstaters lovgivning fastsatte bestemmelser om nedsættelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, med det antal ydelser, som skal nedsættes, stilles i bero eller bortfalde.

2. Ved anvendelsen af forordningens artikel 12, stk. 2, 3 og 4, artikel 46a, 46b og 46c, meddeler de kompetente institutioner på begæring hinanden alle nødvendige oplysninger.

Artikel 8 (5)

Regler, der anvendes i tilfælde af samtidig ret til ydelser ved sygdom eller moderskab efter lovgivningen i flere medlemsstater

1. Dersom en arbejdstager, en selvstændig erhvervsdrivende eller et af hans familiemedlemmer har ret til moderskabsydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, tilkendes disse ydelser alene efter lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område fødslen har fundet sted, eller — såfremt fødslen ikke har fundet sted på en af disse medlemsstaters område — alene efter lovgivningen i den medlemsstat, hvoraf den pågældende arbejdstager eller selvstændige erhvervsdrivende senest har været omfattet.

2. Dersom en arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende har ret til ydelser ved sygdom efter lovgivningen i Irland og i Det Forenede Kongerige for den samme uarbejdsdygtighedsperiode, tilkendes disse ydelser alene efter lovgivningen i den medlemsstat, hvoraf den pågældende senest har været omfattet.

▼M3

3. Dersom en person eller et af hans familiemedlemmer i de i forordningens artikel 14c, litra b), og artikel 14f omhandlede tilfælde har ret til naturalydelser ved sygdom eller moderskab efter to af de pågældende lovgivninger, gælder følgende regler:

▼B

a) hvis mindst én af disse lovgivninger indeholder bestemmelser om, at ydelserne tilkendes i form af refusion til ydelsesmodtageren, afholdes ydelserne udelukkende af institutionen i den medlemsstat, på hvis område de er blevet udredt

b) hvis ydelserne er blevet udredt på en anden end de to implicerede medlemsstaters område, afholdes de udelukkende af institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning den pågældende er omfattet i kraft af sin lønnede beskæftigelse.

Artikel 8a

Regler, der gælder i tilfælde af samtidig ret til ydelser ved sygdom, arbejdsulykker eller erhvervssygdomme efter den græske lovgivning og efter lovgivningen i en eller flere andre medlemsstater

Såfremt en arbejdstager, en selvstændig erhvervsdrivende eller et af hans familiemedlemmer for samme periode har ret til ydelser ved sygdom, arbejdsulykker eller erhvervssygdomme efter den græske lovgivning og efter lovgivningen i en eller flereandre medlemsstater, tilkendes disse ydelser alene efter den lovgivning, som den pågældende senest har været omfattet af.

Artikel 9 (5)

Regler, der anvendes i tilfælde af samtidig ret til ydelser ved dødsfald efter lovgivningen i flere medlemsstater

1. Indtræder et dødsfald på en medlemsstats område, er det alene den efter denne medlemsstats lovgivning erhvervede ret til begravelseshjælp, der bevares, medens den ret, der er erhvervet efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, bortfalder.

2. Indtræder et dødsfald på en medlemsstats område, medens retten til begravelseshjælp er erhvervet efter lovgivningen i to eller flere andre medlemsstater, eller indtræder et dødsfald uden for medlemsstaternes område, medens retten er erhvervet efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, er det alene den ret, der er erhvervet i den medlemsstat, af hvis lovgivning afdøde senest har været omfattet, der bevares, medens den efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat erhvervede ret bortfalder.

▼M3

3. Uanset stk. 1 og 2 bevares retten til begravelseshjælp, der er erhvervet efter lovgivningen i de berørte medlemsstater, i de i forordningens artikel 14c, litra b), og artikel 14f omhandlede tilfælde.

▼B

Artikel 9a

Regler, der anvendes i tilfælde af samtidig ret til ydelser ved arbejdsløshed

Såfremt en arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, der har ret til ydelser ved arbejdsløshed efter den medlemsstats lovgivning, som han i henhold til forordningens artikel 69 var omfattet af under sin seneste lønnede eller selvstændige beskæftigelse, vender tilbage til Grækenland, hvor han ligeledes har ret til arbejdsløshedsydelser i medfør af en tidligere tilbagelagt forsikrings- eller beskæftigelsesperiode eller periode med selvstændig virksomhed under græsk lovgivning, stilles ydelserne efter den græske lovgivning i bero i den i forordningens artikel 69, stk. 1, litra c), omhandlede periode.

Artikel 10 (12) (13)

Regler, der anvendes i tilfælde af samtidig ret til familieydelser eller børnetilskud til arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende

1.

a) Retten til familieydelser eller børnetilskud i henhold til en medlemsstats lovgivning, hvorefter erhvervelse af ret til disse ydelser eller tilskud ikke er betinget af forsikring eller af lønnet eller selvstændig beskæftigelse, suspenderes, når der i den samme periode og for det samme familiemedlem består ret til ydelser enten i henhold til en anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til forordningens artikel 73, 74, 77 eller 78, med indtil et beløb svarende til disse ydelser

b) Hvis der imidlertid udøves erhvervsmæssig beskæftigelse på den første medlemsstats område i) af den person, der har ret til familieydelser, eller af den person, som ydelserne udbetales til, for så vidt angår de ydelser, der består ret til enten i henhold til en anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til forordningens artikel 73 eller 74, suspenderes dog retten til de familieydelser, der ydes enten i henhold til denne anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til disse artikler, med indtil et beløb svarende til de familieydelser, der er fastsat i lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område familiemedlemmet er bosat. Ydelser, som udbetales af den medlemsstat, på hvis område familiemedlemmet er bosat, afholdes af denne stat ii) af den person, der har ret til disse ydelser, eller af den person, som disse ydelser udbetales til, for så vidt angår de ydelser, der består ret til enten i henhold til en anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til forordningens artikel 77 eller 78, suspenderes dog retten til de familieydelser eller børnetilskud, der ydes enten i henhold til denne anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til disse artikler; i så fald modtager den pågældende familieydelser eller børnetilskud fra den medlemsstat, på hvis område børnene er bosat, idet udgiften afholdes af denne medlemsstat, samt i givet fald andre ydelser efter forordningens artikel 77 eller 78 end børnetilskud, idet udgiften afholdes af den stat, der er kompetent efter disse artikler.

2. Hvis en arbejdstager, der er omfattet af en medlemsstats lovgivning, har ret til familieydelser på grundlag af forsikrings- eller beskæftigelsesperioder, der tidligere er tilbagelagt efter græsk lovgivning, suspenderes denne ret, når der for den samme periode og for det samme familiemedlem består ret til familieydelser efter lovgivningen i førstnævnte medlemsstat i medfør af forordningens artikel 73 og 74, med indtil et beløb svarende til disse ydelser.

3. Hvis der for samme periode og for samme familiemedlem kan kræves udbetalt familieydelser af to medlemsstater i henhold til forordningens artikel 73 og/eller 74, udbetaler den kompetente institution i den medlemsstat, i hvis lovgivning det højeste ydelsesbeløb er fastsat, det fulde ydelsesbeløb med forpligtelse for den kompetente institution i den anden medlemsstat til at refundere halvdelen af det nævnte beløb, idet det refunderede beløb dog ikke kan overstige det beløb, der er fastsat i sidstnævnte medlemsstats lovgivning.

Artikel 10a (8)

Regler, der anvendes, når arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende successivt har været omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater i samme periode eller del af en periode

Dersom en arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende successivt har været omfattet af lovgivningen i to medlemsstater i løbet af en udbetalingsperiode, således som denne er fastsat i lovgivningen om familieydelser i den ene eller begge de pågældende stater, gælder følgende regler:

a) de familieydelser, som den pågældende kan gøre krav på efter lovgivningen i hver af disse stater, svarer til antallet af de daglige ydelser, der udbetales efter den pågældende lovgivning. Dersom lovgivningen i de pågældende stater ikke indeholder bestemmelser om udbetaling af daglige ydelser, tilkendes familieydelserne efter forholdet mellem det tidsrum, i hvilket den pågældende har været omfattet af lovgivningen i hver af disse medlemsstater, og det i den pågældende lovgivning fastsatte tidsrum

b) når familieydelserne er udbetalt af en institution for et tidsrum, hvor de skulle have været udbetalt af en anden institution, skal der foretages en afregning mellem disse institutioner

c) hvor de efter en medlemsstats lovgivning tilbagelagte beskæftigelsesperioder eller perioder med selvstændig virksomhed udtrykkes i andre enheder end dem, der anvendes ved beregningen af familieydelser i medfør af den lovgivning i en anden medlemsstat, hvoraf den pågældende tillige har været omfattet i det samme tidsrum, sker omregningen, for så vidt angår anvendelsen af litra a) og b), efter gennemførelsesforordningens artikel 15, stk. 3

d) uanset bestemmelserne i litra a) skal i forholdet mellem de i bilag 8 til gennemførelsesforordningen nævnte medlemsstater den institution, der afholder udgifterne ved familieydelser på grundlag af den første lønnede eller selvstændige beskæftigelse i det pågældende tidsrum, afholde disse udgifter i hele udbetalingsperioden.







AFSNIT III

GENNEMFØRELSE AF FORORDNINGENS BESTEMMELSER OM, HVILKEN LOVGIVNING DER SKAL ANVENDES







Gennemførelse af forordningens artikel 13 til 17

Artikel 10b (9)

Formaliteter i medfør af forordningens artikel 13, stk. 2, litra f)

Datoen og betingelserne for, hvornår en i forordningens artikel 13, stk. 2, litra f), omhandlet person ikke længere er omfattet af en medlemsstats lovgivning, afgøres i overensstemmelse med bestemmelserne i denne lovgivning. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning den pågældende bliver omfattet, retter henvendelse til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i førstnævnte medlemsstat for at få oplyst denne dato.

Artikel 11

Formaliteter ved udstationering af en arbejdstager i henhold til forordningens artikel 14, stk. 1, og artikel 14b, stk. 1, og ved aftaler indgået i henhold til forordningens artikel 17

1. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning fortsat finder anvendelse, skal

a) på arbejdstagerens eller dennes arbejdsgivers anmodning i de i forordningens artikel 14, stk. 1, og artikel 14b, stk. 1, omhandlede tilfælde

b) i tilfælde, hvor forordningens artikel 17 finder anvendelse

udlevere arbejdstageren en attest, der bekræfter, at han fortsat er omfattet af denne lovgivning indtil et nærmere angivet tidspunkt.

2. Samtykke i de tilfælde, der er omhandlet i forordningens artikel 14, stk. 1, litra b), og artikel 14b, stk. 1, skal indhentes af arbejdsgiveren.

Artikel 11a

Formaliteter i henhold til forordningens artikel 14a, stk. 1, og 14b, stk. 2, og ved aftaler indgået i henhold til forordningens artikel 17 ved udøvelse af virksomhed i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende normalt udøver selvstændig virksomhed

1. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning fortsat finder anvendelse, skal

a) på den selvstændige erhvervsdrivendes anmodning i de i forordningens artikel 14a, stk. 1, og artikel 14b, stk. 2, omhandlede tilfælde

b) i tilfælde, hvor forordningens artikel 17 finder anvendelse

udlevere den selvstændige erhvervsdrivende en attest, der bekræfter, at han fortsat er omfattet af denne lovgivning indtil en nærmere angivet tidspunkt.

2. Samtykke i de tilfælde, der er omhandlet i forordningens artikel 14a, stk. 1, litra b), og artikel 14b, stk. 2, skal indhentes af den selvstændige erhvervsdrivende.

Artikel 12

Særlige bestemmelser om arbejdstageres medlemskab af den tyske ordning for social sikring

Såfremt tysk lovgivning i medfør af forordningens artikel 13, stk. 2, litra a), artikel 14, stk. 1 og 2, eller artikel 14b, stk. 1, eller i medfør af en aftale indgået i henhold til forordningens artikel 17 finder anvendelse på en arbejdstager, der er beskæftiget af en virksomhed eller en arbejdsgiver, hvis hjemsted eller bopæl ikke er beliggende på Tysklands område, og arbejdstageren ikke har noget fast arbejdssted på tysk område, finder denne lovgivning anvendelse, som om arbejdstageren var beskæftiget på sit bopælssted på tysk område.

Hvis arbejdstageren ikke har bopæl på tysk område, finder den tyske lovgivning anvendelse, som om han var beskæftiget på et sted, for hvilket Allgemeine Ortskrankenkasse Bonn (den almindelige stedlige sygekasse for Bonn), er kompetent.

Artikel 12a (5)

Bestemmelser for de i forordningens artikel 14, stk. 2, litra b), artikel 14, stk. 3, artikel 14a, stk. 2, 3 og 4, og artikel 14c omhandlede personer, som normalt har lønnet og/eller selvstændig beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område

Ved anvendelsen af forordningens artikel 14, stk. 2, litra b), artikel 14, stk. 3, artikel 14a, stk. 2, 3 og 4, og artikel 14c gælder følgende regler:

a) En person, som normalt udfører sit arbejde på to eller flere medlemsstaters område eller i en virksomhed, som har sit hjemsted eller forretningssted på en medlemsstats område, og hvor to medlemsstaters fælles grænse går igennem virksomheden, eller som samtidig har lønnet beskæftigelse på en medlemsstats område og selvstændig beskæftigelse på en anden medlemsstats område, i henhold til bestemmelserne i denne artikel skal underrette den institution herom, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, på hvis område han er bosat. b) Såfremt lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område den pågældende er bosat, ikke finder anvendelse på ham, skal den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i denne medlemsstat, underrette den institution herom, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse. 1.

a) Såfremt en person, som normalt har lønnet eller selvstændig beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område, og som udfører en del af sit arbejde i den medlemsstat, på hvis område han er bosat, i henhold til forordningens artikel 14, stk. 2, litra b), nr. i), eller artikel 14a, stk. 2, første punktum, er omfattet af lovgivningen i denne medlemsstat, udleverer den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i denne medlemsstat, den pågældende en attest, der bekræfter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, og sender en kopi af denne attest til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat i) på hvis område den pågældende person udfører en del af sit arbejde, og/eller ii) på hvis område en virksomhed eller en arbejdsgiver, hvortil han er knyttet, har sit hjemsted eller sit forretningssted, for så vidt det drejer sig om en arbejdstager. b) Sidstnævnte institution skal i fornødent omfang til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, fremsende de nødvendige oplysninger til fastsættelse af bidrag, som arbejdsgiveren eller arbejdsgiverne og/eller den pågældende er pligtig til at indbetale i henhold til denne lovgivning. 2.

a) Såfremt en person, der har lønnet beskæftigelse på en medlemsstats område i en virksomhed, som har sit hjemsted eller forretningssted på en anden medlemsstats område, og hvor de to medlemsstaters fælles grænse går igennem virksomheden, eller som er selvstændig erhvervsdrivende i en sådan virksomhed, i henhold til forordningens artikel 14, stk. 3, eller artikel 14a, stk. 3, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område den pågældende virksomhed har sit hjemsted eller forretningssted, udleverer den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i sidstnævnte medlemsstat, den pågældende en attest, der bekræfter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, og sender en kopi af denne attest til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat i) på hvis område den pågældende har lønnet eller selvstændig beskæftigelse ii) på hvis område den pågældende er bosat. b) Stk. 2, litra b), ovenfor finder tilsvarende anvendelse. 3.

a) Såfremt en arbejdstager, som ikke er bosat på en af de medlemsstaters områder, hvor han udfører sit arbejde, i henhold til forordningens artikel 14, stk. 2, litra b), nr. ii), er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område den virksomhed eller arbejdsgiver, som beskæftiger ham, har sit hjemsted eller forretningssted, udleverer den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i sidstnævnte medlemsstat, arbejdstageren en attest, der bekræfter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, og sender en kopi af denne attest til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat i) på hvis område arbejdstageren udfører en del af sit arbejde ii) på hvis område arbejdstageren er bosat. b) Stk. 2, litra b), ovenfor finder tilsvarende anvendelse. 4.

a) Såfremt en person, der normalt har selvstændig beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område, men som ikke udøver virksomhed på den medlemsstats område, hvor han er bosat, i henhold til forordningens artikel 14a, stk. 2, andet punktum, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område han har sin hovedbeskæftigelse, underretter den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, på hvis område han er bosat, de institutioner herom, der er udpeget af de kompetente myndigheder i de andre berørte medlemsstater. b) De kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater eller de institutioner, der er udpeget af disse kompetente myndigheder, fastsætter ved fælles aftale og under hensyn til bestemmelserne i litra d) og i forordningens artikel 14a, stk. 4, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse på den pågældende, inden for en periode på højst seks måneder regnet fra det tidspunkt, hvor en af de berørte institutioner blev underrettet om den pågældende situation. c) Den institution, som administrerer den lovgivning, som skal finde anvendelse på den pågældende, skal udlevere den pågældende en attest, der bekræfter, at han er omfattet af denne lovgivning, og sende en kopi af denne attest til de andre berørte institutioner. d) Ved bestemmelse af den pågældende persons hovedbeskæftigelse i henhold til forordningens artikel 14a, stk. 2, tredje punktum, skal der først og fremmest tages hensyn til det sted, hvorfra den pågældende person udøver sin virksomhed. Såfremt dette ikke er muligt, skal der tages hensyn til kriterier såsom den sædvanlige karakter eller varigheden af virksomheden, antallet af udførte tjenesteydelser og indtægter i forbindelse med denne virksomhed. e) De berørte institutioner udveksler alle oplysninger, der er påkrævet for fastsættelse af både den pågældendes hovedbeskæftigelse og de bidrag, der skal indbetales efter den lovgivning, som er blevet fastsat som værende gældende for ham. 5.

a) Hvis den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse i henhold til forordningens artikel 14a, stk. 2 eller 3, fastslår, at nævnte artikels stk. 4 finder anvendelse på den pågældende, skal denne institution, med forbehold af nærværende forordnings stk. 5 og navnlig stk. 5, litra b), underrette de kompetente myndigheder i de andre berørte medlemsstater eller de institutioner, der er udpeget af disse myndigheder, herom; den lovgivning, der skal finde anvendelse på den pågældende, fastsættes om fornødent efter fælles aftale. b) De i stk. 2, litra b), omhandlede oplysninger sendes af de andre berørte institutioner til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning skal finde anvendelse. 6.

a) Såfremt en person, som samtidig har lønnet beskæftigelse på en medlemsstats område og selvstændig beskæftigelse på en anden medlemsstats område, i henhold til forordningens artikel 14c, litra a), er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område han har lønnet beskæftigelse, udleverer den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i sidstnævnte medlemsstat, den pågældende en attest, der bekræfter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, og sender en kopi af denne attest til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat: i) på hvis område den pågældende har selvstændig beskæftigelse ii) på hvis område den pågældende er bosat. b) Stk. 2, litra b), ovenfor finder tilsvarende anvendelse. 7.

8. Såfremt en person, som samtidig har lønnet beskæftigelse og selvstændig beskæftigelse på forskellige medlemsstaters område i henhold til forordningens artikel 14c, litra b), er omfattet af lovgivningen i to medlemsstater, finder bestemmelserne i stk. 1, 2, 3 og 4, for så vidt angår den lønnede beskæftigelse, og i stk. 1, 2, 3, 5 og 6, for så vidt angår den selvstændige beskæftigelse, tilsvarende anvendelse. De institutioner, der er udpeget af de kompetente myndigheder i de to medlemsstater, hvis lovgivning endeligt finder anvendelse, underretter gensidigt hinanden herom.

▼M3

Artikel 12b

Regler gældende for de i forordningens artikel 14e og 14f omhandlede personer

Bestemmelserne i artikel 12a, stk. 1, 2, 3 og 4, finder tilsvarende anvendelse på de i forordningens artikel 14e og 14f omhandlede personer. I de tilfælde, der er omfattet af forordningens artikel 14f, underretter de institutioner, der er udpeget af de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvis lovgivning finder anvendelse, gensidigt hinanden herom.

▼B

Artikel 13

Udøvelse af retten til at vælge for personale, der gør tjeneste ved diplomatiske missioner og konsulater

1. Den i forordningens artikel 16, stk. 2, fastsatte ret til at vælge skal udøves første gang inden tre måneder efter det tidspunkt, da arbejdstageren blev ansat ved den pågældende diplomatiske mission eller det pågældende konsulat eller trådte i privat tjeneste hos embedsmænd i denne mission eller dette konsulat. Valget får virkning fra datoen for tiltrædelsen af den pågældende stilling.

Dersom arbejdstageren ved udgangen af et kalenderår påny gør brug af sin ret til at vælge, har valget virkning fra den første dag i det følgende kalenderår.

2. En arbejdstager, som gør brug af sin ret til at vælge, underretter den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning, han har valgt at være omfattet, og underretter samtidig sin arbejdsgiver. Den nævnte institution underretter om fornødent alle de øvrige institutioner i den samme medlemsstat i overensstemmelse med de af den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat udstedte forskrifter.

3. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren har valgt at være omfattet, skal forsyne ham med en attest, der bekræfter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, så længe han er beskæftiget ved den pågældende diplomatiske mission eller det pågældende konsulat eller er i privat tjeneste hos embedsmænd ved denne mission eller dette konsulat.

4. Har arbejdstageren valgt at være omfattet af tysk lovgivning, finder denne lovgivnings bestemmelser anvendelse, som om arbejdstageren var beskæftiget på det sted, hvor den tyske regering har sit sæde. Den kompetente myndighed udpeger den kompetente institution for sygeforsikring.

Artikel 14

Udøvelse af retten til at vælge, for så vidt angår De Europæiske Fællesskabers hjælpeansatte

1. Den i forordningens artikel 16, stk. 3, fastsatte ret til at vælge skal benyttes ved ansættelseskontraktens oprettelse. Den myndighed, der er beføjet til at afslutte denne kontrakt, underretter den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning den hjælpeansatte har valgt at være omfattet. Den nævnte institution underretter, om fornødent, alle de øvrige institutioner i den samme medlemsstat.

2. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning den hjælpeansatte har valgt at være omfattet, skal forsyne ham med en attest, der bekræfter, at han er omfattet af denne stats lovgivning, så længe han er ansat ved De Europæiske Fællesskaber.

3. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne udpeger om fornødent de institutioner, hvorunder De Europæiske Fællesskabers hjælpeansatte skal henhøre.

4. Dersom en hjælpeansat, der er beskæftiget i en anden medlemsstat end Tyskland, har valgt at være omfattet af tysk lovgivning, finder denne lovgivnings bestemmelser anvendelse, som om den pågældende var beskæftiget på det sted, hvor den tyske regering har sit sæde. Den kompetente myndighed udpeger den kompetente institution for sygeforsikring.







AFSNIT IV

GENNEMFØRELSE AF FORORDNINGENS SÆRLIGE BESTEMMELSER PÅ DE ENKELTE ARTER AF YDELSER







KAPITEL 1

ALMINDELIGE REGLER OM SAMMENLÆGNING AF PERIODER

Artikel 15 (A) (5) (11)

1. I de i forordningens artikel 18, stk. 1, artikel 38, artikel 45, stk. 1, 2 og 3, artikel 64 og artikel 67, stk. 1 og 2, omhandlede tilfælde sker sammenlægningen af perioder efter følgende regler:

a) til forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, lægges forsikrings- eller bopælsperioder tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, for så vidt det er nødvendigt at medregne dem for at supplere de efter den førstnævnte medlemsstats lovgivning tilbagelagte forsikrings- eller bopælsperioder med henblik på erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser, forudsat at disse forsikrings- eller bopælsperioder ikke helt eller delvis falder sammen. Hvor det drejer sig om ydelser ved invaliditet, alderdom eller dødsfald (pensioner), der skal fastsættes af to eller flere medlemsstaters institutioner efter bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2, foretager de enkelte berørte institutioner hver for sig denne sammenlægning ved medregning af samtlige forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt af arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende efter lovgivningen i samtlige de medlemsstater, af hvis lovgivning han har været omfattet, såfremt ikke andet følger af bestemmelserne i forordningens artikel 45, stk. 2 og 3, og artikel 47, stk. 1, litra a). I de i forordningens artikel 14c, litra b), og artikel 14f omhandlede tilfælde medregner de pågældende institutioner imidlertid ligeledes ved tildelingen af ydelser forsikrings- eller bopældsperioder, som er tilbagelagt efter en tvungen forsikringsordning i henhold til lovgivningen i de berørte medlemsstater, og som er sammenfaldende

b) når en forsikrings- eller bopælsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning om en tvungen forsikring, falder sammen med enforsikringsperiode, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning om en frivillig eller frivillig fortsat forsikring, medregnes alene den periode, som er tilbagelagt efter den tvungne forsikring

c) når en efter en medlemsstats lovgivning tilbagelagt forsikrings- eller bopælsperiode, der ikke er en ligestillet periode, falder sammen med en efter en anden medlemsstats lovgivning ligestillet periode, medregnes alene den periode, som ikke er en ligestillet periode

d) enhver efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater ligestillet periode skal alene medregnes af institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning den forsikrede senest har været tvungent forsikret forud for den nævnte periode; har den forsikrede ikke været tvungent forsikret efter lovgivningen i en medlemsstat forud for den nævnte periode, medregnes denne af institutionen i den medlemsstat, i hvilken han første gang efter den nævnte periode har været tvungent forsikret

e) dersom det tidsrum, i hvilket visse forsikrings- eller bopælsperioder er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, ikke kan fastslås med bestemthed, antages det, at disse perioder ikke falder sammen med forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning, og de skal medregnes ved sammenlægning af perioder, for så vidt de kan komme i betragtning i dette øjemed

f) dersom visse forsikrings- eller bopælsperioder efter en medlemsstats lovgivning kun medregnes, hvis de er tilbagelagt inden for en bestemt tidsfrist, skal den institution, som anvender denne lovgivning: i) kun medregne forsikrings- eller bopælsperioder tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning, hvis de er tilbagelagt inden for denne tidsfrist, eller ii) forlænge denne tidsfrist med længden af de forsikrings- eller bopælsperioder, der efter en anden medlemsstats lovgivning helt eller delvis er tilbagelagt inden for de nævnte tidsfrist, når det drejer sig om forsikrings- eller bopælsperioder, der efter den anden medlemsstats lovgivning alene medfører suspension af den frist, inden for hvilken forsikrings- eller bopælsperioder skal være tilbagelagt.

2. Forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt i en medlemsstat efter en af forordningen ikke omfattet lovgivning, men som medregnes i henhold til en anden lovgivning i denne medlemsstat, som er omfattet at forordningen, anses for forsikrings- eller bopælsperioder, der skal medregnes med henblik på sammenlægning.

3. Hvor forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, udtrykkes i andre tidsenheder end dem, der anvendes i en anden medlemsstats lovgivning, sker den for sammenlægningen nødvendige omregning efter følgende regler:

a) hvis det drejer sig om en arbejdstager, der har været omfattet af en ordning, der anvender en seksdagesuge, eller en selvstændig erhvervsdrivende: i) er en dag lig med otte timer og omvendt ii) er seks dage lig med en uge og omvendt iii) er 26 dage lig med en måned og omvendt iv) er tre måneder eller 13 uger eller 78 dage lig med et kvartal og omvendt v) skal ved omregning af uger til måneder og omvendt uger og måneder omregnes til dage vi) kan anvendelsen af foranstående regler ikke medføre, at der for samtlige de i et kalenderår tilbagelagte forsikringsperioder medregnes et tidsrum, der i alt overstiger 312 dage eller 52 uger eller tolv måneder eller fire kvartaler

b) hvis det drejer sig om en arbejdstager, der har været omfattet af en ordning, der anvender en femdagesuge: i) er en dag lig med ni timer og omvendt ii) er fem dage lig med en uge og omvendt iii) er 22 dage lig med en måned og omvendt iv) er tre måneder eller 13 uger eller 66 dage lig med et kvartal og omvendt v) skal ved omregning af uger til måneder og omvendt uger og måneder omregnes til dage vi) kan anvendelsen af foranstående regler ikke medføre, at der for samtlige de i et kalenderår tilbagelagte forsikringsperioder medregnes et tidsrum, der i alt overstiger 264 dage eller 52 uger eller tolv måneder eller fire kvartaler

c) hvis det drejer sig om en arbejdstager, der har været omfattet af en ordning, der anvender en syvdagesuge: i) er en dag lig med seks timer og omvendt ii) er syv dage lig med en uge og omvendt iii) er 30 dage lig med en måned og omvendt iv) er tre måneder eller 13 uger eller 90 dage lig med et kvartal og omvendt v) skal ved omregning af uger til måneder og omvendt uger og måneder omregnes til dage vi) kan anvendelsen af foranstående regler ikke medføre, at der for samtlige de i et kalenderår tilbagelagte forsikringsperioder, medregnes et tidsrum, der i alt overstiger 360 dage eller 52 uger eller tolv måneder eller fire kvartaler.

Hvis forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, udtrykkes i måneder, anses de dage, der i henhold til de i dette stykke anførte omregningsregler svarer til en brøkdel af en måned, for en hel måned.







KAPITEL 2

SYGDOM OG MODERSKAB







Gennemførelse af forordningens artikel 18

Artikel 16

Attestation af forsikringsperioder

1. Anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 18 er betinget af, at arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende for den kompetente institution fremlægger attest for de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, hvoraf han tidligere senest har været omfattet.

2. Denne attest udstedes efter arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes anmodning af institutionen eller institutionerne i den medlemsstat, af hvis lovgivning han tidligere senest har været omfattet. Dersom han ikke fremlægger den nævnte attest, retter den kompetente institution henvendelse til den eller de pågældende institutioner for at fremskaffe den.

3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse, hvis det er nødvendigt at tage hensyn til forsikringsperioder, der tidligere er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, for at de i den kompetente stats lovgivning foreskrevne betingelser kan opfyldes.







Gennemførelse af forordningens artikel 19

Artikel 17 (14)

Naturalydelser i tilfælde af bopæl i en anden medlemsstat end den kompetente stat

1. For at opnå naturalydelser i medfør af forordningens artikel 19 skal arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende lade sig selv og sine familiemedlemmer registrere ved bopælsstedets institution og herved forevise dokumentation for, at han har ret til disse naturalydelser for sig selv og sine familiemedlemmer. Denne attest udstedes af den kompetente institution eventuelt på grundlag af de af arbejdsgiveren meddelte oplysninger. Dersom arbejdstageren, den selvstændige erhvervsdrivende eller hans familiemedlemmer ikke foreviser den nævnte attest, retter bopælsstedets institution henvendelse til den kompetente institution for at fremskaffe den.

2. Denne attest er gældende, så længe bopælsstedets institution ikke har modtaget meddelelse om, at den ikke længere er gyldig. Når denne attest udstedes af en tysk, italiensk eller portugisisk institution, er den dog kun gyldig i ét år, regnet fra datoen for dens udstedelse, og skal fornyes hvert år.

3. Såfremt den pågældende er sæsonarbejder, er den i stk. 1 nævnte attest gyldig, så længe sæsonarbejdet vedvarer, medmindre den kompetente institution i mellemtiden har underrettet bopælsstedets institution om, at den ikke længere er gyldig.

4. Bopælsstedets institution underretter den kompetente institution om enhver registrering, der har fundet sted i henhold til bestemmelserne i stk. 1.

5. Ved enhver begæring om naturalydelser skal den pågældende fremlægge de bevisligheder, der i medfør af lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område han er bosat, kræves for tilkendelse af naturalydelser.

▼M10 —————

▼B

8. Arbejdstageren, den selvstændige erhvervsdrivende eller hans familiemedlemmer er forpligtet til at underrette bopælsstedets institution om enhver forandring i deres forhold, der kan berøre deres ret til naturalydelser, navnlig om ethvert arbejdsophør eller overgang til anden lønnet eller selvstændig beskæftigelse for den pågældendes vedkommende eller om enhver forandring af bopæls- eller opholdssted, for så vidt angår arbejdstageren, den selvstændige erhvervsdrivende eller et af hans familiemedlemmer. Den kompetente institution underretter ligeledes bopælsstedets institution om ophør af arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes tilknytning til forsikringen eller om bortfald af hans ret til naturalydelser. Bopælsstedets institution kan når som helst afkræve den kompetente institution oplysning om arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes tilknytning til forsikringen eller hans ret til naturalydelser.

9. To eller flere medlemsstater eller deres kompetente myndigheder kan efter indhentet udtalelse fra Den administrative Kommission aftale andre gennemførelsesregler.

Artikel 18

Kontantydelser i tilfælde af bopæl i en anden medlemsstat end den kompetente stat

1. For at opnå kontantydelser i medfør af forordningens artikel 19, stk. 1, litra b), skal arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende inden tre dage efter uarbejdsdygtighedens indtræden rette henvendelse til bopælsstedets institution og herved fremlægge en meddelelse om arbejdsophør eller — dersom dette er foreskrevet i den lovgivning, som gælder for den kompetente institution eller bopælsstedets institution — en erklæring om uarbejdsdygtighed udstedt af den behandlende læge.

2. Hvor de behandlende læger i bopælslandet ikke udsteder erklæringer om uarbejdsdygtighed, retter den pågældende direkte henvendelse til bopælsstedets institution inden for den frist, der er foreskrevet i den lovgivning, der gælder for dem.

Denne institution foranlediger straks den pågældende undersøgt af en læge til konstatering af hans uarbejdsdygtighed, hvorefter den i stk. 1 omhandlede erklæring udstedes. Denne erklæring, som skal angive den forventede varighed af uarbejdsdygtigheden, sendes straks til den kompetente institution.

3. I de tilfælde, hvor stk. 2 ikke finder anvendelse, skal bopælsstedets institution snarest muligt, og i hvert fald inden tre dage efter, at arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende har rettet henvendelse til den, lade foretage en lægelig kontrolundersøgelse af den pågældende, som om det drejede sig om en af dens egne forsikrede. Den erklæring, der udstedes af den kontrollerende læge, og som navnlig skal angive den forventede varighed af uarbejdsdygtigheden, sendes af bopælsstedets institution til den kompetente institution inden tre dage efter datoen for kontrolundersøgelsen.

4. Bopælsstedets institution skal senere, om fornødent, underkaste arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende en administrativ eller lægelig kontrol, som om det drejede sig om en af dens egne forsikrede. Så snart den konstaterer, at arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende påny er arbejdsdygtig, underretter den straks den pågældende samt den kompetente institution herom med angivelse af datoen for ophøret af uarbejdsdygtigheden. Meddelelsen til den pågældende anses for en afgørelse truffet på den kompetente institutions vegne, jf. dog bestemmelserne i stk. 6.

5. Den kompetente institution bevarer under alle omstændigheder retten til at lade den pågældende undersøge af en af den selv udpeget læge.

6. Beslutter den kompetente institution af afslå udbetaling af kontantydelser, fordi arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende ikke har opfyldt de i bopælsstedets lovgivning foreskrevne formaliteter, eller konstaterer den, at den pågældende påny er arbejdsdygtig, underretter den ham om sin afgørelse og sender samtidig en genpart heraf til bopælsstedets institution.

7. Når arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende genoptager sit arbejde, underretter han den kompetente institution herom, hvis dette er foreskrevet i den lovgivning, som gælder for denne institution.

8. Den kompetente institution udbetaler kontantydelserne på enhver egnet måde, fortrinsvis ved international postanvisning, og underretter bopælsstedets institution og arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende herom. Dersom kontantydelserne udbetales af bopælsstedets institution for den kompetente institutions regning, underretter den sidstnævnte institution den pågældende om hans rettigheder, samtidig med at den underretter bopælsstedets institution om størrelsen af kontantydelserne, tidspunkterne for deres udbetaling, samt for hvor lang tid de højst kan ydes, i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning.

9. To eller flere medlemsstater eller deres kompetente myndigheder kan efter indhentet udtalelse fra Den administrative Kommission aftale andre gennemførelsesregler.







Gennemførelse af forordningens artikel 20

Artikel 19

Særlige bestemmelser for grænsearbejdere og deres familiemedlemmer

Når det drejer sig om grænsearbejdere eller deres familiemedlemmer, kan lægemidler, bandager, briller, mindre proteser samt laboratorieundersøgelser kun udleveres eller foretages på den medlemsstats område, hvor de er ordineret, efter bestemmelserne i denne medlemsstats lovgivning, medmindre den lovgivning, der gælder for den kompetente institution, eller en overenskomst indgået mellem de pågældende medlemsstater eller disse medlemsstaters kompetente myndigheder indeholder mere gunstige regler.







Gennemførelse af forordningens artikel 21, stk. 2, andet afsnit

Artikel 19a (15)

Naturalydelser under ophold i den kompetente stat — Familiemedlemmer, som har bopæl i en anden medlemsstat end arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende

1. For at opnå naturalydelser i medfør af forordningens artikel 21 skal familiemedlemmerne for opholdsstedets institution fremlægge en attest om, at de har ret til disse ydelser. Denne attest, som udstedes af institutionen på familiemedlemmernes bopælssted, om muligt før de forlader den medlemsstat, hvor de er bosat, skal i givet fald navnlig angive, for hvor lang tid naturalydelserne højst kan tilkendes efter denne medlemsstats lovgivning. Såfremt familiemedlemmerne ikke fremlægger denne attest, retter opholdsstedets institution henvendelse til institutionen på bopælsstedet for at fremskaffe den.

▼M10

2. Bestemmelserne i gennemførelsesforordningens artikel 17, stk. 9, finder tilsvarende anvendelse.

▼B







Gennemførelse af forordningens artikel 22

▼M10 —————

▼M10

Artikel 21

Naturalydelser ved ophold i en anden medlemsstat end den kompetente stat

1. For at opnå naturalydelser i medfør af forordningens artikel 22, stk. 1, litra a), nr. i), skal arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende for behandleren fremlægge et dokument udstedt af den kompetente institution, som bekræfter, at han har ret til disse naturalydelser. Dette dokument udfærdiges i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 2. Kan den berørte ikke fremlægge dette dokument, retter han henvendelse til opholdsstedets institution, som anmoder den kompetente institution om en attest, der bekræfter, at den pågældende har ret til naturalydelserne.

For behandleren har et dokument, der er udstedt af den kompetente institution, vedrørende retten til de ydelser, som i det konkrete tilfælde kommer i betragtning i medfør af forordningens artikel 22, stk. 1, litra a), nr. i), samme gyldighed som et nationalt dokument, der beviser rettighederne for de personer, der er forsikret ved opholdsstedets institution.

2. Gennemførelsesforordningens artikel 17, stk. 9, finder tilsvarende anvendelse.

▼B

Artikel 22

Naturalydelser til arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende, som flytter eller som vender tilbage til bopælslandet, samt til arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende, der har fået tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat med henblik på behandling

1. For at opnå naturalydelser i medfør af forordningens artikel 22, stk. 1, litra b), nr. i), skal arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende for bopælsstedets institution fremlægge attest om, at han fortsat har ret til disse ydelser. Denne attest, der udstedes af den kompetente institution, skal i givet fald navnlig angive, for hvor lang tid naturalydelserne endnu kan udredes i henhold til den kompetente stats lovgivning. Attesten kan også udstedes efter arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes afrejse og efter dennes anmodning, dersom den på grund af force majeure ikke har kunnet udfærdiges tidligere.

▼M10

2. Gennemførelsesforordningens artikel 17, stk. 9, finder tilsvarende anvendelse.

▼B

3. Bestemmelserne i denne artikel finder tilsvarende anvendelse på udredelse af naturalydelser i det i forordningens artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i), omhandlede tilfælde.

Artikel 23

Naturalydelser til familiemedlemmer

Bestemmelserne i gennemførelsesforordningens artikel 21 eller 22 finder tilsvarende anvendelse ved tilkendelse af naturalydelser til de i forordningens artikel 22, stk. 3, omhandlede familiemedlemmer.

▼M10

I de i forordningens artikel 22, stk. 3, andet afsnit, omhandlede tilfælde betragtes imidlertid institutionen på familiemedlemmernes bopælssted og lovgivningen i familiemedlemmernes bopælsland som henholdsvis den kompetente institution og den kompetente stats lovgivning ved anvendelse af gennemførelsesforordningens artikel 17, stk. 9, samt artikel 21 og 22.

▼B

Artikel 24

Kontantydelser til arbejdstagere eller selvstændige erhvervsdrivende ved ophold i en anden medlemsstat end den kompetente stat

For opnåelse af kontantydelser i medfør af forordningens artikel 22, stk. 1, litra a), nr. ii), finder bestemmelserne i gennemførelsesforordningens artikel 18 tilsvarende anvendelse. En arbejdstager eller en selvstændig erhvervsdrivende, der opholder sig på en medlemsstats område uden at være erhvervsmæssigt beskæftiget der, er dog ikke forpligtet til at fremlægge den i gennemførelsesforordningens artikel 18, stk. 1, omhandlede meddelelse om arbejdsophør; dette berører ikke forpligtelsen til at fremlægge en erklæring om uarbejdsdygtighed.







Gennemførelse af forordningens artikel 23, stk. 3

Artikel 25

Attestation vedrørende familiemedlemmer, der skal tages i betragtning ved beregning af kontantydelser

1. Anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 23, stk. 3, er betinget af, at arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende for den kompetente institution fremlægger attest vedrørende de af hans familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den nævnte institution er beliggende.

2. Denne attest udstedes af institutionen på familiemedlemmernes bopælssted.

Den er gyldig i tolv måneder regnet fra datoen for dens udstedelse. Den kan fornyes; i så fald gælder den fra datoen for dens fornyelse.

Den pågældende skal straks underrette den kompetente institution om ethvert forhold, der nødvendiggør en ændring af den nævnte attest. En sådan ændring får virkning fra den dato, da dette forhold er opstået.

3. I stedet for den i stk. 1 foreskrevne attest kan den kompetente institution afkræve den pågældende dokumenter, der indeholder personlige oplysninger af nyere dato om de af hans familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den nævnte institution er beliggende.







Gennemførelse af forordningens artikel 25, stk. 1

Artikel 26

Ydelser til arbejdsløse, der rejser til en anden medlemsstat end den kompetente stat for at søge arbejde

▼M10

1. For at opnå naturalydelser i medfør afforordningens artikel 25, stk. 1, litra a) og stk. 1a, skal den arbejdsløse eller et familiemedlem, der ledsager ham, for behandleren fremlægge et dokument udstedt af den kompetente institution, som bekræfter, at han har ret til disse naturalydelser. Dokumentet udfærdiges i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 2. Kan den berørte ikke fremlægge dette dokument, retter han henvendelse til opholdsstedets institution, som anmoder den kompetente institution om en attest, der bekræfter, at den pågældende har ret til naturalydelserne.

For behandleren har et dokument, der er udstedt af den kompetente institution, vedrørende retten til de ydelser, som i det konkrete tilfælde kommer i betragtning i medfør af forordningens artikel 25, stk. 1, litra a), samme gyldighed som et nationalt dokument, der beviser rettighederne for de personer, der er forsikret ved institutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst.

▼M10

1a. For at opnå kontantydelser i medfør af forordningens artikel 25, stk. 1, litra b), for sig selv og sine familiemedlemmer skal den arbejdsløse for forsikringsinstitutionen på det sted, hvortil han er rejst, fremlægge en attest, som skal indhentes fra den kompetente forsikringsinstitution før hans afrejse. Fremlægger den arbejdsløse ikke denne attest, retter institutionen på det sted, hvortil han er rejst, henvendelse til den kompetente institution for at fremskaffe den. Attesten skal bekræfte, at han har ret til de pågældende ydelser på de i forordningens artikel 69, stk. 1, litra a), angivne betingelser, anføre, i hvor lang tid han er berettiget til ydelserne under hensyntagen til bestemmelserne i forordningens artikel 69, stk. 1, litra c), og i tilfælde af uarbejdsdygtighed eller hospitalsindlæggelse nærmere angive størrelsen af de kontantydelser, der i det nævnte tidsrum skal udbetales, eventuelt som sygeforsikringsydelser.

▼B

2. Arbejdsløshedsforsikringsinstitutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, bekræfter på en genpart af den i gennemførelsesforordningens artikel 83 omhandlede attest, der skal tilstilles sygeforsikringsinstitutionen på det samme sted, at de i forordningens artikel 69, stk. 1, litra b), angivne betingelser er til stede med angivelse af det tidspunkt, fra hvilket de er opfyldt, samt det tidspunkt, fra hvilket den arbejdsløse modtager ydelser fra arbejdsløshedsforsikringen for den kompetente institutions regning.

Denne attest er gældende i det i forordningens artikel 69, stk. 1, litra c), fastsatte tidsrum, så længe betingelserne er opfyldt. Arbejdsløshedsforsikringsinstitutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, skal inden tre dage underrette den nævnte sygeforsikringsinstitution, dersom betingelserne ikke længere er opfyldt.

▼M10

3. Gennemførelsesforordningens artikel 17, stk. 9, finder tilsvarende anvendelse.

▼B

4. For at opnå kontantydelser i medfør af den kompetente stats lovgivning skal den arbejdsløse inden tre dage for sygeforsikringsinstitutionen på det sted, hvortil han er rejst, fremlægge en af den behandlende læge udstedt erklæring om, at han er uarbejdsdygtig. Den pågældende skal oplyse, indtil hvilken dato han har modtaget ydelser fra arbejdsløshedsforsikringen, samt sin adresse i opholdslandet.

5. Sygeforsikringsinstitutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, skal inden tre dage underrette den kompetente sygeforsikringsinstitution, den kompetente institution for arbejdsløshedsforsikring samt den institution, som den arbejdsløse er tilmeldt som arbejdssøgende, om tidspunktet for uarbejdsdygtighedens indtræden og ophør.

6. I de i forordningens artikel 25, stk. 4, nævnte tilfælde skal sygeforsikringsinstitutionen på det sted, hvortil den arbejdsløse er rejst, meddele den kompetente sygeforsikringsinstitution samt den kompetente institution for arbejdsløshedsforsikring, at institutionen anser betingelserne for fortsat udredelse af kontant- og naturalydelser for opfyldt med angivelse af begrundelsen herfor; meddelelsen til den kompetente sygeforsikringsinstitution skal ledsages af en udførlig erklæring fra den læge, der har foretaget kontrolundersøgelsen, om den syges tilstand med angivelse af, hvor længe betingelserne for anvendelse af artikel 25, stk. 4, skønnes at være til stede. Afgørelsen af, hvorvidt der fortsat kan udredes ydelser til den arbejdsløse i anledning af hans sygdom, træffes af den kompetente sygeforsikringsinstitution.

7. Gennemførelsesforordningens artikel 18, stk. 2 til 6 og stk. 8 og 9, finder tilsvarende anvendelse.







Gennemførelse af forordningens artikel 25, stk. 3

Artikel 27

Naturalydelser til arbejdsløses familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat

Bestemmelserne i gennemførelsesforordningens artikel 17 finder tilsvarende anvendelse ved tilkendelse af naturalydelser til arbejdsløses familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat. Ved registrering af familiemedlemmer til arbejdsløse, der modtager ydelser efter bestemmelserne i forordningens artikel 69, stk. 1, skal den i gennemførelsesforordningens artikel 26, stk. 1, omhandlede attest fremlægges. Denne attest gælder, så længe der udredes ydelser efter forordningens artikel 69, stk. 1.







Gennemførelse af forordningens artikel 26

Artikel 28

Naturalydelser til pensions- eller renteansøgere og deres familiemedlemmer

1. En pensions- eller renteansøger skal for at opnå naturalydelser i den medlemsstat, hvor han er bosat, i medfør af forordningens artikel 26, stk. 1, lade sig selv og sine familiemedlemmer registrere ved bopælsstedets institution under fremlæggelse af attest om, at han har ret til de nævnte ydelser for sig selv og for sine familiemedlemmer i medfør af en anden medlemsstats lovgivning. Denne attest udstedes af den institution i denne anden medlemsstat, som det påhviler at udrede naturalydelser.

2. Bopælsstedets institution underretter den institution, der har udstedt attesten, om enhver registrering, der har fundet sted i henhold til bestemmelserne i stk. 1.







Gennemførelse af forordningens artikel 28 og 28a

Artikel 29

Naturalydelser til pensions- eller rentemodtagere og deres familiemedlemmer, der ikke er bosat i en medlemsstat, efter hvis lovgivning de modtager pension eller rente og har ret til ydelser

1. En pensions- eller rentemodtager skal for at opnå naturalydelser på den medlemsstats område, hvor han er bosat, i medfør af forordningens artikel 28, stk. 1, og 28a, ►M2 lade sig selv og de familiemedlemmer, der er bosat i samme medlemsstat, registrere ◄ ved bopælsstedets institution under fremlæggelse af attest om, at han har ret til disse ydelser for sig selv og sine familiemedlemmer i medfør af den lovgivning eller en af de lovgivninger, hvorefter han modtager pension eller rente.

2. Denne attest udstedes efter pensions- eller rentemodtagerens anmodning af den institution eller en af de institutioner, som det påhviler at udbetale pension eller rente, eller eventuelt af den institution, der er beføjet til at træffe afgørelse vedrørende ret til naturalydelser, så snart den pågældende opfylder betingelserne for opnåelse af ret til disse ydelser. Fremlægger den pågældende ikke denne attest, fremskaffes den af bopælsstedets institution ved henvendelse til den eller de institutioner, som det påhviler at udbetale pension eller rente, eller eventuelt til den institution, der er beføjet til at udstede attesten. Medens bopælsstedets institution afventer modtagelsen af denne attest, kan den foretage en foreløbig registrering af pensions- eller rentemodtageren og ►M2 de familiemedlemmer, der er bosat i samme medlemsstat, ◄ på grundlag af bevisligheder, den har godkendt. Denne registrering er kun bindende for den institution, som det påhviler at udrede naturalydelser, når den har udstedt den i stk. 1 foreskrevne attest.

3. Bopælsstedets institution underretter den institution, som har udstedt den i stk. 1 foreskrevne attest, om enhver registrering, den har foretaget i medfør af den nævnte bestemmelse.

4. Ved enhver begæring om naturalydelser skal det godtgøres over for bopælsstedets institution, at modtageren fortsat er berettiget til pension eller rente, ved forelæggelse af en kvittering eller anvisningstalon for den seneste udbetaling af pensionen eller renten.

5. Modtageren eller ►M2 de familiemedlemmer, der er bosat i samme medlemsstat, ◄ har pligt til at underrette bopælsstedets institution om enhver forandring i deres forhold, der kan berøre deres ret til naturalydelser, navnlig midlertidig inddragelse eller bortfald af pensionen eller renten samt enhver bopælsforandring. De institutioner, som det påhviler at udbetale pension eller rente, underretter ligeledes institutionen på modtagerens bopælssted om enhver sådan forandring.

6. Den administrative Kommission fastsætter, om fornødent, de nærmere regler for afgørelse af, hvilken institution der skal udrede naturalydelser i det i forordningens artikel 28, stk. 2, litra b), omhandlede tilfælde.







Gennemførelse af forordningens artikel 29

Artikel 30 (14)

►M2 Naturalydelser til familiemedlemmer, der er bosat uden for den kompetente medlemsstat, i en anden medlemsstat end den, hvor pensions- eller rentemodtageren er bosat ◄

1. Familiemedlemmerne skal for at opnå naturalydelser på den medlemsstats område, hvor de er bosat, i medfør af forordningens artikel 29, stk. 1, lade sig registrere ved institutionen på deres bopælssted og herved fremlægge de bevisligheder, der efter den lovgivning, som gælder for denne institution, kræves, for at sådanne ydelser kan tilkendes en pensions- eller rentemodtagers familiemedlemmer, samt en attest, der bekræfter, at pensions- eller rentemodtageren har ret til naturalydelser for sig selv og sine familiemedlemmer. ►M2 Denne attest, der udstedes af en af de institutioner, som det påhviler at udrede pension eller rente, eller i givet fald af den institution, der har beføjelse til at træffe afgørelse om retten til naturalydelser, gælder så længe institutionen på familiemedlemmernes bopælssted ikke har modtaget meddelelse om, at den ikke længere er gyldig. ◄ ►M2 Hvis familiemedlemmerne ikke fremlægger en attest, skal institutionen på bopælsstedet for at få den henvende sig til den eller de institutioner, som det påhviler at udrede pension eller rente, eller i givet fald til den institution, der har beføjelse hertil. ◄ Når denne attest udstedes af en tysk, italiensk eller portugisisk institution, er den dog kun gyldig i ét år, regnet fra datoen for dens udstedelse, og skal fornyes hvert år.

2. Ved enhver begæring om naturalydelser skal familiemedlemmerne for institutionen på deres bopælssted fremlægge den i stk. 1 nævnte attest, dersom det er foreskrevet i den lovgivning, som gælder for denne institution, at en sådan begæring skal være ledsaget af dokumentation for modtagelse af pension eller rente.

▼M2

3. Den institution, som har udstedt den i stk. 1 anførte attest, underretter institutionen på familiemedlemmernes bopælssted, dersom pensionen eller renten stilles i bero eller bortfalder. Institutionen på familiemedlemmernes bopælssted kan når som helst anmode den institution, som har udstedt attesten, om enhver oplysning om ret til naturalydelser.

▼B

4. Familiemedlemmerne har pligt til at underrette institutionen på deres bopælssted om enhver forandring i deres forhold, der kan antages at berøre deres ret til naturalydelser, navnlig om enhver bopælsforandring.

▼M2

5. Institutionen på bopælsstedet underretter den institution, som har udstedt den i stk. 1 anførte attest, om enhver form for registrering, den har foretaget i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 1.

▼B







Gennemførelse af forordningens artikel 31

▼M10

Artikel 31

Naturalydelser til pensions- eller rentemodtagere og deres familiemedlemmer ved ophold i en anden medlemsstat end den, hvor de er bosat

1. For at opnå naturalydelser i medfør af forordningens artikel 31 fremlægger en pensions- eller rentemodtager for behandleren et dokument udstedt af bopælsstedets institution, som bekræfter, at han har ret til naturalydelserne. Dokumentet udfærdiges i overensstemmelse med artikel 2. Kan den berørte ikke fremlægge dette dokument, retter han henvendelse til opholdsstedets institution, som anmoder institutionen på bopælsstedet om en attest, der bekræfter, at den pågældende har ret til naturalydelserne.

For behandleren har et dokument, der er udstedt af den kompetente institution, vedrørende retten til de ydelser, som i det konkrete tilfælde kommer i betragtning i medfør af forordningens artikel 31, samme gyldighed som et nationalt dokument, der beviser rettighederne for de personer, der er forsikret ved opholdsstedets institution.

2. Gennemførelsesforordningens artikel 17, stk. 9, finder tilsvarende anvendelse.

3. Stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse, for så vidt angår tilkendelse af naturalydelser til de i forordningens artikel 31 omhandlede familiemedlemmer. Hvis de er bosat på en anden medlemsstats område end pensions- eller rentemodtageren, udstedes det i stk. 1 omtalte dokument af institutionen på deres bopælssted.

▼B







Gennemførelse af forordningens artikel 35, stk. 1

Artikel 32

De institutioner, hvortil arbejdstagere beskæftiget i miner og lignende virksomheder samt deres familiemedlemmer kan rette henvendelse i tilfælde af ophold eller bopæl i en anden medlemsstat end den kompetente stat

1. I de i forordningens artikel 35, stk. 1, omhandlede tilfælde kan arbejdstagere beskæftiget i miner og lignende virksomheder samt deres familiemedlemmer rette henvendelse til den nærmeste institution på den medlemsstats område, hvor de opholder sig eller er bosat, og som er angivet i bilag 3 til gennemførelsesforordningen, selv om denne er en institution, der administrerer ordningen for arbejdere i stålindustrien, forudsat at de ydelser, der i opholds- eller bopælslandet udredes i henhold til den ordning vedrørende syge- og moderskabsforsikring, der gælder for arbejdere i stålindustrien, svarer til de ydelser, der udredes efter den særlige ordning for arbejdstagere beskæftiget i miner og lignende virksomheder. Denne institution er i så fald forpligtet til at udrede ydelserne.

2. Når ydelserne i henhold til den særlige ordning for arbejdstagere beskæftiget i miner og lignende virksomheder er mere gunstige, er disse arbejdstagere eller deres familiemedlemmer berettiget til at henvende sig enten til den institution, som det påhviler at administrere denne ordning, eller til den nærmeste institution på den medlemsstats område, hvor de opholder sig eller er bosat, og som administrerer ordningen for arbejdere i stålindustrien. I sidstnævnte tilfælde skal denne institution gøre den pågældende opmærksom på, at han vil opnå mere gunstige ydelser ved at henvende sig til den institution, som det påhviler at administrere den førnævnte særlige ordning; den skal endvidere underrette ham om denne institutions benævnelse og adresse.







Gennemførelse af forordningens artikel 35, stk. 2

Artikel 32a

Særordninger for visse selvstændige erhvervsdrivende

Bilag 11 angiver den eller de ordninger, som omhandles i forordningens artikel 35, stk. 2.







Gennemførelse af forordningens artikel 35, stk. 4

Artikel 33

Medregning af den periode, hvori der allerede er udredet ydelser af en anden medlemsstats institution

Ved anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 35, stk. 4, kan den institution i en medlemsstat, som skal udrede ydelserne, afkræve en anden medlemsstats institution oplysninger om, i hvilken periode den sidstnævnte institution allerede har udredet ydelser for det samme sygdoms- eller moderskabstilfælde.







Refusion fra den kompetente institution i en medlemsstat af udgifter, der er udlagt under ophold i en anden medlemsstat

Artikel 34 (12)

1. Dersom de i gennemførelsesforordningens artikel 20, stk. 1 og 4, samt artikel 21, 23 og 31 foreskrevene formaliteter ikke har kunnet opfyldes under ophold i en anden medlemsstat end den kompetente stat, refunderes de udlagte beløb efter arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes anmodning af den kompetente institution efter de satser, der anvendes af opholdsstedets institution.

2. Opholdsstedets institution skal efter anmodning underrette den kompetente institution om disse satser.

Dersom opholdsstedets institution og den kompetente institution er omfattet af en overenskomst, der enten foreskriver afkald på enhver refusion eller refusion med et fikseret beløb af ydelser udredet i medfør af forordningens artikel 22, stk. 1, litra a), nr. i), og artikel 31, er opholdsstedets institution endvidere forpligtet til at overføre det beløb, som i medfør af stk. 1 skal refunderes den pågældende, til den kompetente institution.

3. Hvor det drejer sig om større udgifter kan den kompetente institution yde den pågældende et passende forskud, når han til nævnte institution har indgivet begæring om refusion.

4. Uanset bestemmelserne i stk. 1, 2 og 3 kan den kompetente institution foretage refusion af de afholdte udgifter efter de satser, denne institution anvender, når der kan foretages refusion efter disse satser, når udgifterne ikke overstiger et af Den administrative Kommission fastsat beløb, og når arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende eller pensions- eller rentemodtageren har givet sit samtykke til, at denne bestemmelse anvendes. Refusionsbeløbet kan under ingen omstændigheder overstige størrelsen af de faktisk afholdte udgifter.

▼M7

5. Hvis der i opholdslandets lovgivning ikke er fastsat refusionssatser, kan den kompetente institution foretage refusion efter de for institutionen gældende satser, uden at den pågældendes samtykke er nødvendigt. Refusionsbeløbet må under ingen omstændigheder overstige de udgifter, der faktisk er afholdt.

▼B







KAPITEL 3

INVALIDITET, ALDERDOM OG DØDSFALD (PENSIONER)







Indgivelse og behandling af begæring om ydelser

Artikel 35 (11)

Begæring om ydelser ved invaliditet i tilfælde, hvor arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende udelukkende har varet omfattet af de i bilag IV, afsnit A, til forordningen anførte lovgivninger, samt i det i forordningens artikel 40, stk. 2, omhandlede tilfælde

1. For at opnå ydelser i medfør af forordningens artikel 37, 38 og 39 samt i de i forordningens artikel 40, stk. 2, artikel 41, stk. 1, og artikel 42, stk. 2, omhandlede tilfælde skal arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende indgive begæring enten til institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning han var omfattet, da uarbejdsdygtigheden med efterfølgende invaliditet eller en forværring af denne invaliditet indtrådte, eller til bopælsstedets institution, som da sender begæringen til den førstnævnte institution med angivelse af datoen for dens indgivelse; denne dato anses for datoen for begæringens indgivelse til den førstnævnte institution. Har der været tilkendt kontantydelser efter reglerne om sygeforsikring, skal den dag, da udbetalingen af disse kontantydelser ophører, i givet fald anses for datoen for indgivelse af begæring om pension.

2. I det i forordningens artikel 41, stk. 1, litra b), omhandlede tilfælde underretter den institution, som arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende senest har været tilsluttet, den institution, som det oprindeligt påhvilede at udrede ydelserne, om størrelsen af de ydelser, der skal udredes efter den lovgivning, som gælder for institutionen, samt om, fra hvilket tidspunkt ydelserne skal udredes. Fra dette tidspunkt bortfalder de ydelser, der blev udredet før forværringen indtrådte, eller de nedsættes indtil det i forordningens artikel 41, stk. 1, litra c), omhandlede tillæg.

3. I det i forordningens artikel 41, stk. 1, litra d), omhandlede tilfælde finder bestemmelserne i stk. 2 ikke anvendelse. I dette tilfælde retter den institution, som arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende senest har været tilsluttet, henvendelse til den nederlandske institution for at få oplyst størrelsen af det beløb, som skal udbetales af denne institution.

Artikel 36

Begæringer om ydelser ved alderdom, ydelser til efterladte (med undtagelse af ydelser til børn, der har mistet begge forældre eller en af dem) samt ydelser ved invaliditet i tilfælde, der ikke er omfattet af gennemførelsesforordningens artikel 35

1. For at opnå ydelser i medfør af forordningens artikel 40 til 51 bortset fra de i gennemførelsesforordningens artikel 35 omhandlede tilfælde, skal ansøgeren indgive begæring til bopælsstedets institution efter reglerne i den lovgivning, som gælder for denne institution. Dersom arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende ikke har været omfattet af denne lovgivning, sender bopælsstedets institution begæringen til institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning den pågældende senest har været omfattet, med angivelse af datoen for begæringens indgivelse. Denne dato anses for datoen for begæringens indgivelse til den sidstnævnte institution.

2. Er ansøgeren bosat i en medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende ikke har været omfattet, kan den pågældende indgive begæringen til institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende senest har været omfattet.

3. Er ansøgeren bosat i en ikke-medlemsstat, skal han indgive sin begæring til den kompetente institution i den af medlemsstaterne, af hvis lovgivning han senest har været omfattet.

Dersom ansøgeren indgiver sin begæring til institutionen i den medlemsstat, hvor han er statsborger, sender denne institution begæringen til den kompetente institution.

4. En begæring om ydelser, der indgives til en medlemsstats institution, medfører automatisk samtidig fastsættelse af ydelser efter lovgivningen i samtlige de medlemsstater, hvis betingelser ansøgeren opfylder, medmindre han i medfør af forordningens artikel 44, stk. 2, fremsætter ønske om, at fastsættelsen af de ydelser ved alderdom, der måtte være erhvervet ret til i medfør af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, udsættes.

Artikel 37

Bevisligheder og oplysninger, der skal vedlægges de i gennemførelsesforordningens artikel 36 omhandlede begæringer om ydelser

For indgivelse af de i gennemførelsesforordningens artikel 36 omhandlede begæringer gælder følgende regler:

a) begæringen skal ledsages af de fornødne bevisligheder og skal udfærdiges på den blanket, der er foreskrevet i lovgivningen: i) i den medlemsstat, på hvis område ansøgeren er bosat, i det artikel 36, stk. 1, omhandlede tilfælde ii) i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende senest har været omfattet, i de i artikel 36, stk. 2 og 3, omhandlede tilfælde

b) rigtigheden af de af ansøgeren meddelte oplysninger skal godtgøres ved officielle dokumenter, der vedlægges begæringen, eller bekræftes af de kompetente organer i den medlemsstat, på hvis område han er bosat

c) ansøgeren skal såvidt muligt anføre den eller de institutioner for forsikring i tilfælde af invaliditet, alderdom eller dødsfald (pensioner) i de enkelte medlemsstater, som arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende har været tilsluttet, eller, hvis det drejer sig om en arbejdstager, de arbejdsgivere, hos hvem han har været beskæftiget på de enkelte medlemsstaters område, under vedlæggelse af de arbejdsattester, som han måtte være i besiddelse af

d) dersom ansøgeren i medfør af forordningens artikel 44, stk. 2, fremsætter ønske om, at fastsættelsen af dealderspensioner, der måtte være erhvervet efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, udsættes, skal han anføre, efter hvilken stats lovgivning han begærer ydelserne.

Artikel 38

Attestation vedrørende familiemedlemmer, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af ydelsens størrelse

1. Anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 39, stk. 4, eller artikel 47, stk. 3, er betinget af, at ansøgeren fremlægger attest vedrørende de af hans familiemedlemmer (bortset fra hans børn), der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den institution, som det påhviler at fastsætte ydelserne, er beliggende.

Denne attest udstedes af sygeforsikringsinstitutionen på familiemedlemmernes bopælssted eller af en anden institution udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, på hvis område familiemedlemmerne er bosat. Bestemmelserne i gennemførelsesforordningens artikel 25, stk. 2, andet og tredje afsnit, finder tilsvarende anvendelse.

I stedet for den i første afsnit foreskrevne attest kan den institution, som det påhviler at fastsætte ydelserne, afkræve ansøgeren dokumenter, der indeholder personlige oplysninger af nyere dato om de af hans familiemedlemmer (bortset fra hans børn), der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den nævnte institution er beliggende.

2. Dersom det efter den lovgivning, som gælder for den pågældende institution, i det i stk. 1 omhandlede tilfælde kræves, at familiemedlemmerne bor hos pensions- eller rentemodtageren, skal den omstændighed, at disse familiemedlemmer, når de ikke opfylder nævnte betingelse, dog i overvejende grad forsørges af ansøgeren, godtgøres ved bevisligheder, hvoraf det fremgår, at ansøgeren regelmæssigt sender dem en del af sin indtjening.

Artikel 39 (11)

Behandling af begæringer om ydelser ved invaliditet i tilfælde, hvor arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende udelukkende har været omfattet af de i bilag IV, afsnit A, til forordningen anførte lovgivninger

1. Dersom arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende har indgivet begæring om ydelser ved invaliditet, og institutionen har konstateret, at bestemmelserne i forordningens artikel 37, stk. 1, skal anvendes, retter den, om fornødent, henvendelse til den institution, som den pågældende senest har været tilsluttet, for at fremskaffe attest om de forsikringsperioder, han har tilbagelagt efter den lovgivning, som gælder for sidstnævnte institution.

2. Bestemmelserne i stk. 1 finder tilsvarende anvendelse, dersom det er nødvendigt at medregne forsikringsperioder, der tidligere er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, for at de i den kompetente stats lovgivning foreskrevne betingelser kan opfyldes.

3. I det i forordningens artikel 39, stk. 3, omhandlede tilfælde sender den institution, som har behandlet arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes begæring, denne til den institution, som den pågældende senest har været tilsluttet.

4. Gennemførelsesforordningens artikel 41 til 50 finder ikke anvendelse ved behandlingen af de i denne artikel omhandlede begæringer.

Artikel 40

Fastsættelse af invaliditetsgraden

En medlemsstats institution skal ved fastsættelse af invaliditetsgraden tage sådanne lægelige dokumenter og erklæringer samt administrative oplysninger i betragtning, som institutionen har indhentet fra enhver anden medlemsstat. Bortset fra det tilfælde, hvor bestemmelserne i forordningens artikel 40, stk. 4, finder anvendelse, bevarer enhver institution dog retten til at lade ansøgeren undersøge af en af den selv udpeget læge.







Behandling af begæringer om ydelser ved invaliditet og alderdom samt til efterladte i de i gennemførelsesforordningens artikel 36 omhandlede tilfælde

Artikel 41

Bestemmelse af, hvilken institution der er behandlende institution

1. Begæringer om ydelser behandles af den institution, hvortil de er indgivet eller sendt i overensstemmelse med bestemmelserne i gennemførelsesforordningens artikel 36. Denne institution betegnes »den behandlende institution«.

2. Den behandlende institution skal straks ved anvendelse af en blanket, der er udfærdiget i dette øjemed, underrette alle de berørte institutioner om indkomne begæringer om ydelser, for at disse kan blive behandlet samtidig og uden forsinkelse i alle disse institutioner.

Artikel 42

Blanketter, der skal benyttes til behandling af begæringer om ydelser

1. Ved behandling af begæringer om ydelser skal den behandlende institution anvende en blanket, der specielt indeholder en opgørelse og oversigt over de forsikrings- eller bopælsperioder, som arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende har tilbagelagt efter lovgivningen i samtlige berørte medlemsstater.

2. Oversendelse af disse blanketter til enhver anden medlemsstats institution træder i stedet for oversendelse af bevisligheder.

Artikel 43

Den fremgangsmåden, der skal følges af de berørte institutioner ved begæringens behandling

1. Den behandlende institution anfører på den i gennemførelsesforordningens artikel 42, stk. 1, foreskrevne blanket de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, som gælder for institutionen, og fremsender et eksemplar af blanketten til enhver medlemsstats institution for ydelser ved invaliditet, alderdom og dødsfald (pensioner), som arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende har været tilsluttet, i givet fald bilagt de af ansøgeren fremlagte arbejdsattester.

2. Dersom kun en yderligere institution er berørt, supplerer denne institution den omhandlede blanket med angivelse af:

a) de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, som gælder for institutionen

b) størrelsen af den ydelse, som ansøgeren ville kunne gøre krav på alene på grundlag af disse forsikrings- eller bopælsperioder

c) ydelsernes teoretiske og faktiske beløb beregnet efter bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2.

Den således supplerede blanket tilbagesendes til den behandlende institution.

Dersom der er erhvervet ret til ydelser alene på grundlag af de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, der gælder for institutionen i den anden medlemsstat, og dersom størrelsen af den ydelse, der svarer til disse perioder, kan fastsættes straks, medens de under litra c) omhandlede beregninger kræver betydeligt længere tid, tilbagesendes blanketten til den behandlende institution med de i litra a) og b) omhandlede oplysninger; de i litra c) omhandlede oplysninger fremsendes snarest muligt til den behandlende institution.

3. Såfremt to eller flere andre institutioner er berørt, skal hver af institutionerne supplere den nævnte blanket med angivelse af de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, der gælder for den pågældende institution, og tilbagesende den til den behandlende institution.

Dersom der er erhvervet ret til ydelser alene på grundlag af de forsikrings- eller bopælsperioder tilbagelagt efter den lovgivning, der gælder for en eller flere af disse institutioner, og dersom størrelsen af den ydelse, der svarer til disse perioder, kan fastsættes straks, underrettes den behandlende institution om dette beløb samtidig med underretning om forsikrings- eller bopælsperioderne; kræver fastsættelsen af de nævnte beløb en vis tid, underrettes den behandlende institution om beløbet, så snart det er fastsat.

Efter modtagelsen af samtlige blanketter med oplysning om forsikrings- eller bopælsperioderne og i givet fald om det eller de beløb, der skal udbetales efter lovgivningen i en eller flere af de berørte medlemsstater, sender den behandlende institution et eksemplar af de således udfyldte blanketter til hver af de berørte institutioner, som deri anfører ydelsernes teoretiske og faktiske beløb, beregnet efter bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2, og tilbagesender blanketten til den behandlende institution.

4. Så snart den behandlende institution efter modtagelsen af de i stk. 2 eller 3 omhandlede oplysninger har konstateret, at bestemmelserne i forordningens artikel 40, stk. 2, eller artikel 48, stk. 2 eller 3, skal anvendes, underretter den de øvrige berørte institutioner herom.

5. I det i gennemførelsesforordningens artikel 37, litra d), omhandlede tilfældeangiver institutionerne i de medlemsstater, af hvis lovgivning ansøgeren har været omfattet, men som han har anmodet om at udsætte fastsættelsen af ydelserne, på den i gennemførelsesforordningens artikel 42, stk. 1, foreskrevne blanket kun de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt af ansøgeren efter den lovgivning, der gælder for dem.

Artikel 44

Den institution, der er beføjet til at træffe afgørelse om invaliditetsgraden

1. Alene den behandlende institution er beføjet til at træffe den i forordningens artikel 40, stk. 4, omhandlede afgørelse med hensyn til ansøgerens invaliditet, jf. dog bestemmelserne i stk. 2 og 3. Den træffer denne afgørelse, så snart den er i stand til at fastslå, om de betingelser for ret til ydelser, der er fastsat i den lovgivning, som gælder for den, er opfyldt, i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i forordningens artikel 45. Den underretter straks de øvrige berørte institutioner om denne afgørelse.

2. Dersom de betingelser for erhvervelse af ret til ydelser — bortset fra betingelsen vedrørende invaliditet — der er fastsat i den lovgivning, som gælder for den behandlende institution, ikke er opfyldt under iagttagelse af bestemmelserne i forordningens artikel 45, underretter den straks den institution, der er kompetent vedrørende invaliditet i den af de øvrige berørte medlemsstater, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende senest har været omfattet. Den sidstnævnte institution er beføjet til at træffe afgørelse om ansøgerens invaliditet, såfremt de betingelser for ret til ydelser, der er fastsat i den lovgivning, som gælder for den, er opfyldt; den underretter straks de øvrige berørte institutioner om denne afgørelse.

3. I givet fald kan det under de samme betingelser være nødvendigt at gå tilbage til den institution, der er kompetent vedrørende invaliditet i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende først har været omfattet.

Artikel 45

Udbetaling af foreløbige ydelser samt forskud på ydelser

1. Dersom den behandlende institution konstaterer, at ansøgeren har ret til ydelser efter den lovgivning, der gælder for institutionen, uden at det er nødvendigt at medregne forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, udbetaler institutionen straks disse ydelser som foreløbige ydelser.

2. Dersom ansøgeren ikke har ret til ydelser i medfør af stk. 1, men hvor det fremgår af de oplysninger, der er tilgået den behandlende institution i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 43, stk. 2 eller 3, at han har ret til ydelser efter lovgivningen i en anden medlemsstat, alene på grundlag af de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter nævnte lovgivning, gælder ydelserne som foreløbige ydelser, så snart institutionen har modtaget underretning fra den behandlende institution om, at den er forpligtet hertil.

3. Dersom ansøgeren i det i stk. 2 omhandlede tilfælde hat ret til ydelser efter lovgivningen i flere medlemsstater, alene på grundlag af de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i hver af disse stater, påhviler udbetalingen af foreløbige ydelser den institution, som først har underrettet den behandlende institution om, at der består en sådan ret; det påhviler den behandlende institution at underrette de øvrige berørte institutioner.

4. Den institution, som det påhviler at udbetale ydelser i medfør af stk. 1, 2 eller 3, underretter straks ansøgeren herom og gør ham samtidig udtrykkeligt opmærksom på, at afgørelsen er af foreløbig karakter og ikke kan påklages.

5. Dersom der ikke kan udbetales ansøgeren en foreløbig ydelse i medfør af stk. 1, 2 eller 3, men hvor det fremgår af de modtagne oplysninger, at der er erhvervet ret til ydelser i medfør af forordningens artikel 46, stk. 2, udbetaler den behandlende institution ham et passende forskud, der kan kræves tilbagebetalt, og hvis størrelse så vidt muligt svarer til det beløb, der må antages at blive fastsat i henhold til forordningens artikel 46, stk. 2.

6. To medlemsstater eller deres kompetente myndigheder kan aftale andre regler for udbetaling af foreløbige ydelser i tilfælde, hvor alene institutionerne i disse medlemsstater er berørt. Den administrative Kommission skal underrettes om de aftaler, der træffes herom.

Artikel 46 (11)

Ydelser, der svarer til forsikringsperioder i henhold til en frivillig eller frivillig fortsat ordning, og som ikke skal medregnes i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b)

Ved beregningen af ydelsens teoretiske og faktiske beløb efter forordningens artikel 46, stk. 2, litra a) og b), finder reglerne i gennemførelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b), c) og d), anvendelse.

Det faktiske beløb, der er beregnet i henhold til forordningens artikel 46, stk. 2, forhøjes med det beløb, der svarer til forsikringsperioderne i henhold til en frivillig eller frivillig fortsat ordning, som ikke er blevet medregnet i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b). Dette tillæg beregnes ifølge bestemmelserne i den medlemsstats lovgivning, hvorefter forsikringsperioderne for en frivillig eller frivillig fortsat ordning er tilbagelagt.

Den i forordningens artikel 46, stk. 3, omhandlede sammenligning foretages under hensyntagen til det nævnte tillæg.

Artikel 47 (11)

Beregning af de ydelsesbeløb, der svarer til forsikringsperioder tilbagelagt efter en frivillig eller frivillig fortsat ordning

Institutionen i hver medlemsstat beregner i henhold til den for denne institution gældende lovgivning det beløb, der svarer til forsikringsperioder tilbagelagt efter en frivillig eller frivillig fortsat ordning, som i henhold til forordningens artikel 46a, stk. 3, litra c), ikke er undergivet reglerne om nedsættelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser i en anden medlemsstat.

Artikel 48 (11)

Meddelelse til ansøgeren om institutionernes afgørelser

1. De endelige afgørelser, der er truffet af de enkelte berørte institutioner, meddeles til den behandlende institution. Hver af disse afgørelser skal angive den i den pågældende lovgivning fastsatte klageadgang samt fristerne for klage. Efter modtagelsen af alle disse afgørelser underretter den behandlende institution ansøgeren herom på hans eget sprog ved en sammenfattende meddelelse, ledsaget af de nævnte afgørelser. Klagefristerne løber først fra tidspunktet for ansøgernes modtagelse af den sammenfattende meddelelse.

2. Samtidig med at den behandlende institution sender ansøgeren den i stk. 1 omhandlede sammenfattende meddelelse, sender den en genpart heraf til hver af de berørte institutioner, vedlagt en genpart af de øvrige institutioners afgørelser.

Artikel 49 (11)

Fornyet beregning af ydelser

1. Ved anvendelsen af forordningens artikel 43, stk. 3 og 4, artikel 49, stk. 2 og 3, samt artikel 51, stk. 2, finder gennemførelsesforordningens artikel 45 tilsvarende anvendelse.

2. I tilfælde af, at ydelsen nyberegnes, bortfalder eller stilles i bero, underretter den institution, som har truffet afgørelse herom, straks den pågældende samt hver af de institutioner, hvorfra den pågældende har ret til ydelser, eventuelt gennem den behandlende institution. Afgørelsen skal angive den i den pågældende lovgivning fastsatte klageadgang samt fristerne for klage. Disse frister begynder først at løbe fra den pågældendes modtagelse af afgørelsen.

Artikel 50

Foranstaltninger med henblik på at fremskynde fastsættelsen af ydelser

1.

i) Når en arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende, der er statsborger i en medlemsstat, bliver omfattet af en anden medlemsstats lovgivning, skal den institution, der er kompetent med hensyn til pensioner i den sidstnævnte stat på det tidspunkt, da arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende bliver registreret, til det organ, der er udpeget af den kompetente myndighed i den samme medlemsstat ved anvendelse af ethvert til institutionens rådighed stående middel sende alle den pågældendes personlige data samt den nævnte kompetente institutions benævnelse og den pågældendes forsikringsnummer i institutionen ii) Endvidere sender den under nr. i) nævnte kompetente institution så vidt muligt alle andre oplysninger, som er egnet til at lette og fremskynde den senere fastsættelse af pensionerne, til det organ, der er udpeget i overensstemmelse med bestemmelserne i nr.i). iii) Disse oplysninger sendes til det organ, der er udpeget af den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat, efter de af Den administrative Kommission fastsatte retningslinjer. iv) Ved anvendelsen af bestemmelserne i nr. i), ii) og iii) anses statsløse og flygtninge for at være statsborgere i den medlemsstat, af hvis lovgivning de først har været omfattet. a)

b) Efter anmodning af den pågældende eller af den institution, som han på det pågældende tidspunkt er tilsluttet, foretager de berørte institutioner en opgørelse over hans forsikringsforhold, senest et år før det tidspunkt, da han opnår alderen for ret til pension.

2. De nærmere regler for gennemførelsen af bestemmelserne i stk. 1 fastsættes af Den administrative Kommission.







Administrativ og lægelig kontrol

Artikel 51

1. Når en person, der modtager ydelser, navnlig:

a) ydelser ved invaliditet

b) ydelser ved alderdom, der tilkendes på grund af uarbejdsdygtighed

c) ydelser ved alderdom, der tilkendes ældre arbejdsløse

d) ydelser ved alderdom, der tilkendes ved opgivelse af erhvervsmæssig virksomhed

e) ydelser til efterladte, der tilkendes på grund af invaliditet eller uarbejdsdygtighed

f) ydelser, der tilkendes under forudsætning af, at modtagerens midler ikke overstiger en bestemt grænse

opholder sig eller er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den forpligtede institution er beliggende, foretages den administrative og lægelige kontrol efter denne institutions anmodning af institutionen på modtagerens opholds- eller bopælssted efter reglerne i den lovgivning, som gælder for den sidstnævnte institution. Den forpligtede institution bevarer dog retten til at lade modtageren undersøge af en af den selv udpeget læge.

2. Dersom det konstateres, at modtageren af ydelser efter stk. 1 har beskæftigelse, udøver selvstændig virksomhed eller er i besiddelse af midler, der overstiger den foreskrevne grænse, samtidig med at han modtager disse ydelser, skal opholds- eller bopælsstedets institution indberette dette til den forpligtede institution, som har anmodet om, at der foretages kontrol. Denne indberetning skal især angive arten af beskæftigelsen eller den selvstændige virksomhed, indtjeningens størrelse eller størrelsen af de midler, som den pågældende har haft rådighed over i det senest forløbne kvartal, endvidere den normale indtjening for en arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende på samme egn og samme niveau inden for det fag, hvori den pågældende var beskæftiget, før han blev uarbejdsdygtig, i løbet af en periode, der skal fastsættes af den forpligtede institution, samt eventuelt en erklæring afgivet af en lægelig sagkyndig om den pågældendes helbredstilstand.

Artikel 52

Når den pågældende, efter at de ydelser, han har modtaget, har været stillet i bero, generhverver sin ret til ydelser, medens han er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat, udveksler de berørte institutioner alle fornødne oplysninger med henblik på fornyet udbetaling af de omhandlede ydelser.







Ydelsernes udbetaling

Artikel 53

Betalingsmåde

1. Dersom den forpligtede institution i en medlemsstat ikke udbetaler ydelserne direkte til modtagere, der er bosat på en anden medlemsstats område, sker udbetalingen af disse ydelser efter den forpligtede institutions anmodning gennem kontaktorganet i den sidstnævnte stat eller gennem institutionen på de pågældende modtageres bopælssted efter reglerne i gennemførelsesforordningens artikel 54 til 58; udbetaler den forpligtede insti