1998L0027 — DA — 09.10.2002 — 003.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 98/27/EF
af 19. maj 1998
om søgsmål med påstand om forbud på området beskyttelse af forbrugernes interesser
(EFT L 166 af 11.6.1998, s. 51)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EFaf 25. maj 1999 L171 12 7.7.1999
►M2Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EFaf 8. juni 2000 L178 1 17.7.2000
►M3Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/65/EFaf 23. september
2002L271 16 9.10.2002
▼B
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 98/27/EF
af 19. maj 1998
om søgsmål med påstand om forbud på området beskyttelse af
forbrugernes interesser
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION
HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles-
skab, særlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale
Udvalg(2)
i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B(3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)I visse fællesskabsdirektiver, som er opført på listen i bilaget,
fastsættes der regler for beskyttelse af forbrugernes interesser;
(2)de eksisterende mekanismer såvel på nationalt plan som på
fællesskabsplan til sikring af overholdelsen af disse direktivergør det ikke altid muligt at bringe overtrædelser, der skaderforbrugernes kollektive interesser, til ophør hurtigt nok; vedkollektive interesser forstås interesser, som ikke er en akkumule-
ring af interesser hos enkeltpersoner, der har lidt skade ved en
overtrædelse; dette berører ikke individuelle søgsmål anlagt afenkeltpersoner, som har lidt skade ved en overtrædelse;
(3)virkningen af nationale foranstaltninger, som omsætter oven-nævnte direktiver til national lovgivning, og som skal bringepraksis, der er ulovlig i henhold til de gældende nationale
bestemmelser, til ophør, herunder beskyttelsesforanstaltninger,
som går ud over, hvad der kræves i disse direktiver, såfremtdisse foranstaltninger er i overensstemmelse med traktaten oggodkendt i henhold til disse direktiver, kan blive forringet, nåren sådan praksis har konsekvenser i en anden medlemsstat endden, hvor den har sin oprindelse;
(4)disse vanskeligheder skader det indre markeds funktion, idet debetyder, at det er tilstrækkeligt at flytte udgangspunktet for enulovlig praksis til et andet land for at unddrage sig enhver formfor retshåndhævelse, hvilket indebærer konkurrenceforvridning;
(5)disse vanskeligheder er af en sådan art, at de kan forringeforbrugernes tillid til det indre marked, og de kan begrænse akti-
onsområdet for de organisationer, der repræsenterer forbrugerne
eller de uafhængige offentlige organer, der har til opgave atbeskytte forbrugernes kollektive interesser, og som lider skadesom følge af en praksis, som er ulovlig i henhold til fællesskabs-retten;
(6)da de nævnte former for praksis ofte går på tværs af medlems-staternes grænser, er det nødvendigt, at der hurtigt i et vistomfang sker en indbyrdes tilnærmelse af de nationale bestem-melser, der gør det muligt at bringe ovennævnte former forulovlig praksis til ophør, uanset i hvilket land den ulovligepraksis har haft virkninger; dette berører for så vidt angår juris-
diktionen ikke den internationale privatrets bestemmelser eller
konventioner, der gælder mellem medlemsstaterne, idet der tageshensyn til medlemsstaternes generelle forpligtelser i henhold til1998L0027 — DA — 09.10.2002 — 003.001 — 2
(1) EFT C 107 af 13. 4. 1996, s. 3, og EFT C 80 af 13. 3. 1997, s. 10.
(2) EFT C 30 af 30. 1. 1997, s. 112.
(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 14. november 1996 (EFT C 362 af 2. 12.
1996, s. 236), Rådets fælles holdning af 30. oktober 1997 (EFT C 389 af 22.
12. 1997, s. 51) og Europa-Parlamentets afgørelse af 12. marts 1998 (EFT C
104 af 6. 4. 1998). Rådets afgørelse af 23. april 1998.
▼B
traktaten, navnlig forpligtelserne i forbindelse med det indre
markeds rette funktion;
(7)målet for det påtænkte initiativ kan kun nås af Fællesskabet, og
det påhviler derfor Fællesskabet at handle;
(8)i henhold til traktatens artikel 3 B, tredje afsnit, kan Fællesskabet
kun handle i det omfang, det er nødvendigt for at nå traktatensmål; i overensstemmelse med denne artikel skal der så vidtmuligt tages hensyn til de nationale retssystemers særegenhederved at give medlemsstaterne mulighed for at vælge mellemforskellige løsninger med virkninger, der svarer til hinanden; de
domstole eller administrative myndigheder, der har kompetence
til at træffe afgørelse i sager som omhandlet i dette direktivsartikel 2, har ret til at undersøge virkningerne af tidligere afgø-relser;
(9)en af disse løsninger bør gå ud på, at et eller flere uafhængigeoffentlige organer, der har til opgave at beskytte forbrugernes
kollektive interesser, udøver den ret til at indlede søgsmål, der
er omhandlet i dette direktiv; en anden løsning bør gå ud på, atdenne ret udøves af organisationer, der har til opgave at beskytteforbrugernes kollektive interesser efter de kriterier, der er fastsati den nationale lovgivning;
(10)medlemsstaterne bør kunne vælge frit mellem disse to løsningereller kunne anvende begge løsninger, når de udpeger de organer
og/eller organisationer, der er godkendt i henhold til dette
direktiv;
(11)i forbindelse med overtrædelser inden for Fællesskabet bør prin-cippet om gensidig anerkendelse gælde for disse organer/organisationer; medlemsstaterne meddeler på deres nationaleorganers/organisationers foranledning Kommissionen navnet på
og formålet med de nationale organer/organisationer, som er
beføjet til at indlede søgsmål i deres eget land i overensstem-melse med dette direktivs bestemmelser;
(12)det påhviler Kommissionen at sørge for offentliggørelse af enliste over disse godkendte organer/organisationer i De Europæ-
iske Fællesskabers Tidende ; indtil der er offentliggjort en
meddelelse om det modsatte, formodes et godkendt organ/en
godkendt organisation at have rets- og handleevne, hvis orga-nets/organisationens navn er optaget på denne liste;
(13)medlemsstaterne bør kunne indføre bestemmelser om, at denpart, der har til hensigt at indlede et søgsmål med påstand omforbud, skal foretage en forudgående konsultation herom, såledesat den indklagede part får mulighed for selv at bringe den ulov-
lige praksis til ophør; medlemsstaterne bør kunne kræve, at den
forudgående konsultation foretages sammen med en uafhængigoffentlig instans, der udpeges af de pågældende medlemsstater;
(14)når medlemsstaterne har fastslået, at der skal være forudgåendekonsultation, bør der fastsættes en frist på to uger fra modta-gelsen af anmodningen om konsultation, hvorefter anmoderen
kan indlede et søgsmål ved den kompetente domstol eller
myndighed uden yderligere forsinkelse, hvis overtrædelsen ikkeer bragt til ophør;
(15)Kommissionen bør aflægge rapport om direktivets anvendelse,især om anvendelsesområdet og forudgående konsultation;
(16)anvendelsen af dette direktiv bør ikke berøre anvendelsen afFællesskabets konkurrencebestemmelser —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Formålet med dette direktiv er en indbyrdes tilnærmelse af
medlemsstaternes love og administrative bestemmelser vedrørende1998L0027 — DA — 09.10.2002 — 003.001 — 3
▼B
søgsmål med påstand om forbud som omhandlet i artikel 2 til beskyt-
telse af forbrugernes kollektive interesser som omhandlet i direktivernei bilaget, således at det sikres, at det indre marked fungerer korrekt.
2. I dette direktiv forstås ved overtrædelse enhver handling, som
skader de i stk. 1 nævnte kollektive interesser, og som er i modstridmed de i bilaget anførte direktiver som gennemført i medlemsstaternes
nationale ret.
Artikel 2
Søgsmål med påstand om forbud
1. Medlemsstaterne udpeger de domstole eller administrative
myndigheder, der har kompetence til at træffe afgørelse i sager, der er
indbragt af de i medfør af artikel 3 godkendte organer/organisationer,
med henblik på:
a) hurtigst muligt og efter omstændighederne gennem en foreløbig
afgørelse at kræve, at overtrædelsen bringes til ophør, eller at der
nedlægges forbud mod den
b) hvor det er relevant, foranstaltninger såsom offentliggørelse af afgø-
relsen, enten helt eller delvis, i en form, der skønneshensigtsmæssig, og/eller offentliggørelse af en berigtigelse medhenblik på at fjerne overtrædelsens fortsatte virkninger
c) for så vidt den pågældende medlemsstats retssystem hjemler
mulighed for det, at pålægge sagsøgte, hvis han taber sagen, at
betale tvangsbøder eller en anden form for bøde som fastsat i nati-
onal ret til statskassen eller en anden myndighed, der er udpeget ieller i henhold til national ret, hvis vedkommende ikke efterkommerafgørelsen inden for den af domstolene eller de administrativemyndigheder fastsatte frist, for at sikre, at afgørelsen fuldbyrdes.
2. Dette direktiv berører ikke den internationale privatret med
hensyn til lovvalg, der normalt vil føre til anvendelse enten af lovgiv-ningen i den medlemsstat, hvor overtrædelsen er begået, ellerlovgivningen i den medlemsstat, hvor overtrædelsen har virkning.
Artikel 3
Organer/organisationer, der kan indlede søgsmål
I dette direktiv forstås ved »godkendt organ/organisation« ethvert organ
eller enhver organisation, som er retmæssigt oprettet i henhold til enmedlemsstats lovgivning, og som har en legitim interesse i at sikreoverholdelsen af de bestemmelser, der er omhandlet i artikel 1, her-
under navnlig:
a) et eller flere uafhængige offentlige organer, som specielt har fået til
opgave at beskytte de i artikel 1 nævnte interesser, i de medlems-
stater, hvor der findes sådanne organer, og/eller
b) organisationer, der har til formål at beskytte de i artikel 1 nævnte
interesser, i overensstemmelse med kriterierne i deres nationalelovgivning.
Artikel 4
Overtrædelser inden for Fællesskabet
1. Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger til at
sikre, at godkendte organer/organisationer fra en anden medlemsstat
kan indbringe en overtrædelse, der er begået i førstnævnte medlemsstat,for den i artikel 2 omhandlede domstol eller administrative myndighedefter forelæggelse af den i stk. 3 nævnte liste, hvis de interesser, derbeskyttes af det godkendte organ/den godkendte organisation, berøres
af overtrædelsen. Domstolene eller de administrative myndigheder
skal acceptere denne liste som bevis for det godkendte organs/dengodkendte organisations rets- og handleevne, men dette berører ikkederes ret til at undersøge, om det ud fra det godkendte organs/dengodkendte organisations formål er berettiget, at det/den indbringer ensag i et konkret tilfælde.1998L0027 — DA — 09.10.2002 — 003.001 — 4
▼B
2. I forbindelse med overtrædelser inden for Fællesskabet, og uden
at dette berører andre organers/organisationers rettigheder i henhold tilnational lovgivning, skal medlemsstaterne på anmodning af deres
godkendte organer/organisationer meddele Kommissionen, at disse
organer/organisationer er beføjet til at anlægge søgsmål i medfør afartikel 2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om dissegodkendte organers/organisationers navn og formål.
3. Kommissionen udarbejder den i stk. 2 nævnte liste over de
godkendte organer/organisationer tillige med en beskrivelse af deres
formål. Denne liste offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers
Tidende; ændringer offentliggøres straks, en ajourført liste offentlig-
gøres hver sjette måned.
Artikel 5
Forudgående konsultation
1. Medlemsstaterne kan indføre eller opretholde bestemmelser om,
at den part, som agter at indlede søgsmål med påstand om forbud, først
kan indlede søgsmålet, efter at den ved konsultation af enten sagsøgteeller af både sagsøgte og et godkendt organ i henhold til artikel 3, litraa), i den medlemsstat, hvor søgsmålet søges indledt, har forsøgt atbringe overtrædelsen til ophør. Den enkelte medlemsstat afgør, omden part, der indleder søgsmål med påstand om forbud, skal konsultere
det godkendte organ. Hvis overtrædelsen ikke er bragt til ophør inden
to uger efter modtagelsen af anmodningen om konsultationen, kan denberørte part uden yderligere forsinkelse indlede søgsmål med påstandom forbud.
2. De betingelser for forudgående konsultation, som medlemssta-
terne vedtager, meddeles Kommissionen og offentliggøres i De
Europæiske Fællesskabers Tidende .
Artikel 6
Beretninger
1. Hvert tredje år, første gang senest fem år efter dette direktivs
ikrafttræden, forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådeten beretning om anvendelsen af dette direktiv.
2. I sin første beretning gennemgår Kommissionen især:
— direktivets anvendelsesområde for så vidt angår beskyttelsen af de
kollektive interesser hos personer, der udøver kommerciel, indu-striel eller håndværksmæssig virksomhed eller liberale erhverv
— direktivets anvendelsesområde som fastlagt af de direktiver, der er
opført i bilaget
— spørgsmålet om, hvorvidt den i artikel 5 omhandlede forudgående
konsultation har bidraget til en effektiv beskyttelse af forbrugerne.
Beretningen ledsages om nødvendigt af forslag til ændring af dette
direktiv.
Artikel 7
Bestemmelser, der sikrer større handlefrihed
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne indfører eller
opretholder bestemmelser, der på nationalt plan sikrer de godkendteorganer/organisationer samt alle andre berørte personer større handle-
frihed.
Artikel 8
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative
bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest 30måneder efter dets ikrafttræden. De underretter straks Kommissionenherom.1998L0027 — DA — 09.10.2002 — 003.001 — 5
▼B
Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvis-
ning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af ensådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af
medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale
retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dettedirektiv.
Artikel 9
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i
De Europæiske Fællesskabers Tidende .
Artikel 10
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1998L0027 — DA — 09.10.2002 — 003.001 — 6
▼B
BILAG
LISTE OVER DIREKTIVER, DER ER OMFATTET AF ARTIKEL 1 (*)
1) Rådets direktiv 84/450/EØFaf 10. september 1984 om indbyrdes tilnær-
melse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om
vildledende reklame (EFT L 250 af 19. 9. 1984, s. 17).
2) Rådets direktiv 85/577/EØFaf 20. december 1985 om forbrugerbeskyttelse
i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted (EFT L 372
af 31. 12. 1985, s. 31).
3) Rådets direktiv 87/102/EØFaf 22. december 1986 om indbyrdes tilnær-
melse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om
forbrugerkredit (EFT L 42 af 12. 2. 1987, s. 48), senest ændret ved direktiv
98/7/EF(EF T L 101 af 1. 4. 1998, s. 17).
4) Rådets direktiv 89/552/EØFaf 3. oktober 1989 om samordning af visse
love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende
udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed: artikel 10-21 (EFT L 298 af 17.
10. 1989, s. 23), ændret ved direktiv 97/36/EF(EF T L 202 af 30. 7. 1997, s.
60).
5) Rådets direktiv 90/314/EØFaf 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder
pakkeferier og pakketure (EFT L 158 af 23. 6. 1990, s. 59).
6) Rådets direktiv 92/28/EØFaf 31. marts 1992 om reklame for humanmedi-
cinske lægemidler (EFT L 113 af 30. 4. 1992, s. 13).
7) Rådets direktiv 93/13/EØFaf 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i
forbrugeraftaler (EFT L 95 af 21. 4. 1993, s. 29).
8) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/47/EFaf 26. oktober 1994 om
beskyttelse af køber i forbindelse med visse aspekter ved kontrakter om
brugsret til fast ejendom på timeshare-basis (EFT L 280 af 29. 10. 1994, s.
83).
9) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EFaf 20. maj 1997 om forbru-
gerbeskyttelse med hensyn til aftaler vedrørende fjernsalg (EFT L 144 af 4.
6. 1997, s. 19).
10) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EFaf 25. maj 1999 om
visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (EFT L
171 af 7.7.1999, s. 12).
11) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EFaf 8. juni 2000 om
visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk
handel, i det indre marked (»Direktivet om elektronisk handel«) (EFT
L 178 af 17.7.2000, s. 1).
12) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/65/EFaf 23. september 2002
om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne og om ændring af
Rådets direktiv 90/619/EØFsamt direktiv 97/7/EFog 98/27/EF(**).1998L0027 — DA — 09.10.2002 — 003.001 — 7
(*) Direktiv nr. 1, 6, 7 og 9 indeholder særlige bestemmelser om søgsmål med påstand
om forbud.
(**) EFT L 271 af 9.10.2002, s. 16.▼M1
▼M2
▼M3