1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV
af 21. december 1988
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende visse dele og specifikationer
for landbrugs- og skovbrugstraktorer
(89/173/EØF)
(EFT L 67 af 10.3.1989, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Europa-Parlamentetsog Rådetsdirektiv 97/54/EF af 23. s eptember 1997 L 277 24 10.10.1997
►M2Kommissionens direktiv 2000/1/EF af 14. januar 2000 L 21 16 26.1.2000
Ændret ved:
►A1Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C 241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.1995
▼B
RÅDETS DIREKTIV
af 21. december 1988
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrø-
rende visse dele og specifikationer for landbrugs- og
skovbrugstraktorer
(89/173/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske
Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100 A,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3),
og
ud fra følgende betragtninger:
Det er vigtigt at træffe foranstaltninger, som tager sigte på gradvist at
gennemføre det indre marked over en periode frem til den 31. december
1992; det indre marked omfatter et område uden indre grænser med fri
bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital;
de tekniske forskrifter, som traktorer i henhold til de nationale
lovgivninger skal opfylde, vedrører bl.a. dimensioner og masse,
omdrejningstalregulator, afskærmning af transmissionselementer, udra-
gende dele og hjul, betjeningsorgan til påhængskøretøjets bremser,forruder og andre ruder, mekaniske forbindelser mellem traktor ogpåhængskøretøj samt anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilteog påskrifter på traktorchassiset;
disse forskrifter er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat; det er
derfor nødvendigt, at ensartede forskrifter vedtages af samtligemedlemsstater enten som supplement til eller i stedet for deresnugældende bestemmelser særlig med henblik på, at den frem-gangsmåde for EØF-standardtypegodkendelse, som omhandles i
Rådetsdirektiv 74/150/EØF af 4. marts1974 om tilnærmels e af
medlemsstaternes lovgivning vedrørende godkendelse af landbrugs- ogskovbrugstraktorer(
4), senest ændret ved direktiv 82/890/EØF(5), kan
anvendesfor alle traktortyper;
navnlig i forbindelse med tekniske forskrifter vedrørende sikkerheds-
ruder — forrude og andre ruder — er det hensigtsmæssigt med visseændringer at anvende de forskrifter, som er vedtaget af FN'sØkonomiske Kommission for Europa i regulativ nr. 43 (ensartedeforskrifter vedrørende godkendelse af sikkerhedsruder og materialer tilruder), som er vedlagt overenskomsten af 20. marts 1958 om indførelse
af ensartede vilkår for godkendelse og gensidig anerkendelse af
godkendelse af udstyr og dele til motorkøretøjer
Dok.E/ECE/234 REV 1/ADD 42/REV 1.
E/ECE/TRANS/505
—
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
1. Ved traktor (landbrugs- eller skovbrugstraktor) forstås ethvert
motordrevet køretøj med hjul eller bælter, der har mindst to aksler, oghvis funktion i det væsentlige ligger i dets trækkraft, og som er særligkonstrueret til at trække, skubbe, bære eller drive visse redskaber,maskiner eller påhængskøretøjer bestemt til benyttelse i landbrugs- og1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 2
(1) EFT nr. C 218 af 17. 8. 1987, s. 1.
(2) EFT nr. C 281 af 19. 10. 1987, s. 180, og EFT nr. C 326 af 19. 12. 1988.
(3) EFT nr. C 319 af 30. 11. 1987, s. 25.
(4) EFT nr. L 84 af 28. 3. 1974, s. 10.
(5) EFT nr. L 378 af 31. 12. 1982, s. 45.
▼B
skovbrugsbedrifter. Det kan være indrettet til transport af gods og
passagerer.
2. Dette direktiv finder kun anvendelse på de i stk. 1 definerede
traktorer, der er forsynet med luftgummiringe, og som har to aksler ogen konstruktiv bestemt maksimalhastighed på mellem 6 og ►
M140◄
km i timen.
Artikel 2
1. Medlemsstaterne kan ikke nægte EØF-standardtypegodkendelse
eller national godkendelse af en traktor, nægte indregistrering ellerforbyde salg, ibrugtagning eller brug af en traktor af grunde, dervedrører:
— dimensioner og påhængskøretøjets masse,
— omdrejningstalregulator og afskærmning af transmissionselementer,
udragende dele og hjul,
— forruder og andre ruder,
— mekaniske forbindelser mellem traktor og påhængskøretøj, herunder
den vertikale belastning på koblingspunktet,
— anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og påskrifter på
traktorenss tel,
— betjeningsorgan til påhængskøretøjets bremser,
hvis disse forhold opfylder forskrifterne i de tilsvarende bilag, og hvis
forruder og andre ruder samt de mekaniske forbindelser er forsynet med
EØF-typegodkendelsesmærke.
2. Uanset stk. 1 vedrørende brug af en traktor kan medlemsstaterne
under hensyn til påhængskøretøjets(ernes) masse, fortsat anvende deres
nationale forskrifter, navnlig i forbindelse med de særlige anvendelses-
krav, der skal opfyldes af hensyn til deres områdes relief, dog underiagttagelse af begrænsningerne for påhængskøretøjets samlede masse ibilag I, nr. 2.2, hvisdette hverken indebærer ændringer af traktoren elleren yderligere national standardtypegodkendelse.
Artikel 3
1. EØF-typegodkendelse for alle typer af forruder eller andre ruder
og/eller mekaniske forbindelser, der er i overensstemmelse medproduktions- og afprøvningsforskrifterne i bilag III og/eller IV,meddeles af de enkelte medlemsstater.
2. Den medlemsstat, der har meddelt EØF-standardtypegodken-
delsen, træffer, i givet fald i samarbejde med de kompetentemyndigheder i de øvrige medlemsstater, de nødvendige foranstaltningerfor om fornødent at føre tilsyn med produktionens overensstemmelse
med den godkendte type. Tilsynet foretages ved stikprøver.
Artikel 4
Medlemsstaterne tilstiller fabrikanterne af traktorer, forruder eller andre
ruder samt mekaniske forbindelsesanordninger eller deres befuldmægt-igede for hver type af ovennævnte dele, for hvilke de efter artikel 3meddeler EØF-standardtypegodkendelse, et EØF-typegodkendelses-
mærke i henhold til modellen i bilag III eller bilag IV.
Medlemsstaterne træffer alle hensigtsmæssige foranstaltninger for at
forhindre anvendelsen af typegodkendelsesmærker, som kan føre til en
forveksling mellem én types anordninger, for hvilke der er udstedt EØF-standardtypegodkendelse i henhold til artikel 3, og andre anordninger.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne kan ikke forbyde markedsføring af forruder og
andre ruder samt mekaniske forbindelsesanordninger på grund af deres
udførelse, når de er forsynet med EØF-typegodkendelsesmærke.
2. En medlemsstat kan dog forbyde markedsføring af ruder eller
forbindelsesanordninger, som er forsynet med EØF-typegodkendelses-1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 3
▼B
mærke, når de ikke stemmer overens med den type, for hvilken EØF-
standardtypegodkendelsen er meddelt.
Denne medlemsstat underretter straks de øvrige medlemsstater og
Kommissionen om de trufne foranstaltninger og begrunder samtidig sin
beslutning.
Artikel 6
De enkelte medlemsstaters kompetente myndigheder sender inden en
måned de øvrige medlemsstaters kompetente myndigheder en kopi afEØF-standardtypegodkendelsesskemaet i henhold til modellen i bilag IIIeller IV for hver type rude eller forbindelsesanordning, for hvilke de harmeddelt eller afslået standardtypegodkendelse.
Artikel 7
1. Fastslår den medlemsstat, som har meddelt EØF-standardtypegod-
kendelsen, at flere ruder eller forbindelsesanordninger, som er forsynet
med samme EØF-typegodkendelsesmærke, ikke stemmer overens med
den type, for hvilken standardtypegodkendelsen er meddelt, træffer dende nødvendige foranstaltninger til at bringe produktionen i overens-stemmelse med den godkendte type. Medlemsstatens kompetentemyndigheder underretter de andre medlemsstaters kompetente myndig-heder om de trufne foranstaltninger, som ved væsentlig og gentagen
uoverensstemmelse kan føre til inddragelse af EØF-standardtypegod-
kendelsen. Disse myndigheder træffer samme foranstaltninger, når debliver underrettet af en anden medlemsstats kompetente myndighederom sådanne uoverensstemmelser.
2. Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter inden en
måned hinanden om inddragelsen af en meddelt EØF-standardtypegod-kendelse med angivelse af grundene hertil.
Artikel 8
Enhver afgørelse, der træffes i medfør af dette direktiv, og hvorved en
EØF-standardtypegodkendelse afslås eller inddrages, eller markeds-
føringen og anvendelsen forbydes, skal nøje begrundes. Den tilstillesden berørte part med angivelse af de retsmidler og frister, der gælder imedlemsstaterne.
Artikel 9
De ændringer, som er nødvendige for at tilpasse bilagene til den tekniske
udvikling, fastsættes efter fremgangsmåden i artikel 13 i direktiv 74/150/EØF.
Artikel 10
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige bestemmelser i kraft for
senest den 31. december 1989 at efterkomme dette direktiv. De
underretter straks Kommissionen herom.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.
Artikel 11
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 4
▼B
FORTEGNELSE OVER BILAG
BILAG I: Dimensioner og påhængskøretøjets masse
Tillæg: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema
BILAG II: Omdrejningstalregulator, afskærmning af transmissionsdele, udragende
dele og hjul
Tillæg: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema
BILAG III-A: Udstyrsforskrifter, definitioner, ansøgning om typegodkendelse, typegod-
kendelse, mærker, generelle specifikationer, prøvninger og produktionens
overensstemmelse
Tillæg: Eksempel på typegodkendelsesmærkerBILAG III-B: Meddelelse vedrørende EØF-typegodkendelse, nægtelse af EØF-typegod-
kendelse, udvidelse af EØF-typegodkendelse, tilbagekaldelse af
typegodkendelse
Tillæg 1: Forruder af hærdet glas
Tillæg 2: Ruder af glas med ensartet hærdning, bortset fra forruderTillæg 3: Forruder af lamineret glasTillæg 4: Ruder af lamineret glas, bortset fra forruder
Tillæg 5: Forruder af plexiglas
Tillæg 6: Ruder af plexiglas, bortset fra forruderTillæg 7: Enheder med dobbeltruder
Tillæg 8: Indholdet af fortegnelsen over forruder
BILAG III-C: Generelle afprøvningsbetingelserBILAG III-D: Forruder af hærdet glasBILAG III-E: Ruder af glas med ensartet hærdning, bortset fra forruder
BILAG III-F: Forruder af almindeligt lamineret glas
BILAG III-G: Ruder af lamineret glas, bortset fra forruderBILAG III-H: Forruder af behandlet lamineret glas
BILAG III-I: Sikkerhedsrude med en overflade af plastmateriale på indersiden
BILAG III-J: Forruder af plexiglasBILAG III-K: Ruder af plexiglas, bortset fra forruderBILAG III-L: Dobbeltruder
BILAG III-M: Gruppeinddeling af forruder til brug ved prøvningerne med henblik på
typegodkendelse af disse
BILAG III-N: Måling af segmenthøjderne og anslagspunkternes placering
BILAG III-O: Kontrol af produktionens overensstemmelseBILAG III-P: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskemaBILAG IV: Mekaniske forbindelser mellem traktorer og påhængskøretøjer og vertikal
belastning på koblingspunktet
Tillæg 1: Beskrivelse af mekanisk koblingsanordningTillæg 2: Metode til dynamisk afprøvning
Tillæg 3: Metode til statisk afprøvning
Tillæg 4: TypegodkendelsesmærkeTillæg 5: Model til EØF-typegodkendelsesskema
Tillæg 6: Betingelser for meddelelse af EØF-standardtypegodkendelse
Tillæg 7: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskemaBILAG V: Anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og påskrifter på
traktorchassiset
Tillæg: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 5
▼B
BILAG VI: Betjeningsorgan til påhængskøretøjets bremser og bremseforbindelse
mellem traktor og påhængskøretøj
Tillæg: Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesskema1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 6
▼B
BILAG I
DIMENSIONER OG PÅHÆNGSKØRETØJETS MASSE
1. DEFINITIONER
1.1. Ved »længde« forstås
— afstanden målt mellem vertikalplanerne vinkelret på traktorens
længdeplan og gående gennem dennesyderpunkter i deresmes t
ugunstige stilling, dog med undtagelsen af:
— førerspejle,
— starthåndtag,— positionslygter foran eller på siden.
1.2. Ved »bredde« forstås
— afstanden målt mellem vertikalplanerne parallelt med traktorens
længdesymmetriplan og gående gennem dennes yderpunkter, dog
med undtagelse af:
— førerspejle,
— retningsviserblinklygter,— positionslygter foran, på siden eller bagpå; parkeringslygter,
forvridninger af dækkene forårsaget af traktorens vægt,
— dele, som kan skydes ind, såsom opklappeligt trinbræt og
fjedrende stænkskærm, osv.
1.3. Ved »højde« forstås
— den vertikale afstand mellem jorden og det punkt på traktoren,
som befinder sig længst fra jorden, idet der ses bort fra antenner.
Ved måling af denne højde skal traktoren være:
— forsynet med nye dæk, med den største af fabrikanten
specificerede radius for hjulomkredsen.
1.4. Ved »påhængskøretøjets masse« forstås den masse, som en type
traktor kan trække. Denne masse kan f.eks. bestå af et eller flere
påhængskøretøjer eller land- eller skovbrugsredskaber. Man skelner
mellem teknisk tilladelig masse, som fabrikanten angiver, og tilladt
masse som fastsat i punkt 2.2.
1.5. Ved »tilkoblingsanordning« forstås deri tekniske enhed på trak-
toren, der sørger for den mekaniske forbindelse mellem traktor og
påhængskøretøj.
1.6. Ved »traktorens egenmasse i køreklar stand (M
t)«forstås den
masse, der er defineret i bilag I, punkt 2.4, til direktiv 74/150/EØF.
1.7. Ved »påhængskøretøjets teknisk tilladelige masse« forstås:
— påhængskøretøjets masse uden bremser,
— påhængskøretøjets masse med separat bremsning, jf. punkt 1.12 i
bilag I til direktiv 76/432/EØF(1),
— påhængskøretøjets masse med påløbsbremsning, jf. punkt 1.14 i
bilag I til direktiv 76/432/EØF,
— påhængskøretøjets masse med hydraulisk eller pneumatisk
bremsning; denne bremsning kan være kontinuerlig, semi-
kontinuerlig eller fuld separat servobremsning, jf. punkt 1.9,
1.10 og 1.11 i bilag I til direktiv 76/432/EØF.
2. FORSKRIFTER
2.1. Dimensioner
En traktors største dimensioner er følgende:
2.1.1. Længde: 12 m
2.1.2. Bredde: ►M22,55 m (uden hensyntagen til dækkets udbulning ved
kontakten med vejbanen) ◄
2.1.3. Højde: 4 m1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 7
(1) EFT nr. L 122 af 8. 5. 1976, s. 1.
▼B
2.1.4. Målingerne til kontrol af dimensionerne ovenfor foretages således:
— ubelastet traktor i køreklar stand som angivet i punkt 1.6;
— på en plan vandret overflade;— med traktoren stationær og med standset motor;— med nye dæk med det af fabrikanten opgivne normaltryk;— med lukkede døre og vinduer;
— med de styrende hjul i ligeud fremadgående retning;
— uden landbrugs- eller skovbrugsredskaber fastgjort på traktoren.
2.2. Påhængskøretøjets tilladte masse
2.2.1. Påhængskøretøjets tilladte masse må ikke overskride:
2.2.1.1. den af traktorfabrikanten opgivne teknisk tilladelige masse, jf. punkt
1.7;
2.2.1.2. påhængskøretøjets masse som fastsat for trækanordningen på
grundlag af typegodkendelsen.
2.2.2. Hvis en medlemsstat anvender bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, skal
påhængskøretøjets(ernes) masse angives på traktorens registrerings-
attest.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 8
▼B
Tillæg
MODEL
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 9
▼B
BILAG II
OMDREJNINGSREGULATOR OG AFSKÆRMNING AF TRANSMIS-
SIONSDELE, UDRAGENDE DELE OG HJUL
1. OMDREJNINGSREGULATOR
1.1. Såfremt traktoren fra fabrikantens side er udstyret med en omdrej-
ningstalregulator, skal den være monteret og konstrueret på en sådan
måde, at traktoren opfylder kravene i direktiv 74/152/EØF(1)o m
konstruktivt bestemt maksimalhastighed.
2. AFSKÆRMNING AF TRANSMISSIONSDELE OG UDRAGENDE
DELE OG HJUL
2.1. Generelle forskrifter
2.1.1. Transmissionsdelene, de udragende dele og hjulene på traktoren skal
være konstrueret, monteret og afskærmet på en sådan måde, at
ulykker under normale anvendelsesforhold undgås.
2.1.2. Bestemmelserne i punkt 2.1.1 anses for overholdt, hvis kravene i
punkt 2.3 er opfyldt. Andre løsninger end de i punkt 2.3 beskrevne
tillades, såfremt fabrikanten godtgør, at de er mindst lige så effektive
som kravene i punkt 2.3.
2.1.3. Afskærmningsanordninger skal være fast forbundet med traktoren.
»Fast forbundet« vil sige, at afskærmningsanordninger kun må kunne
afmonteresved brug af værktøj.
2.1.4. Hjelme, dæksler og lemme, der kan forårsage læsioner, når de
klapper i, skal udformes således, at det kan forhindres, at de utilsigtet
falder i (f.eks. ved sikkerhedsanordninger eller ved passende
anbringelse eller udformning).
2.1.5. Flere farlige punkter kan sikres ved en fælles afskærmningsanord-
ning. Der skal dog anbringes yderligere afskærmningsanordninger,
når der under den fællesafs kærmning findesanordninger til
justering, vedligeholdelse eller støjdæmpning, som skal betjenes
ved tilkoblet motor.
2.1.6. Sikringselementer (f.eks. fjederstift eller ringstift) til sikring af
— forbindelseselementer, der hurtigt kan løsnes (f.eks. bolte)
eller af
— afskærmningsanordninger, der skal åbnes uden værktøj (f.eks.
motorhjelm)
skal være fast forbundet med forbindelseselementet, traktoren eller
afskærmningsanordningen.
2.2. Definitioner
2.2.1. Ved »afskærmning« forstås en anordning beregnet til afskærmning af
farlige dele. I forbindelse med dette direktiv omfatter afskærmnings-
anordningerne skærme, dæksler og indhegninger.
2.2.1.1. Ved »skærm« forstås en afskærmningsanordning, der befinder sig
lige foran den farlige del, og som alene eller sammen med andre dele
af maskinen beskytter mod kontakt med den farlige del fra alle sider.
2.2.1.2. Ved »dæksel« forstås en afskærmningsanordning, der befinder sig
lige foran den farlige del, og som beskytter mod kontakt med den
farlige del fra den tildækkede side.
2.2.1.3. Ved »indhegning« forstås en afskærmningsanordning, som ved hjælp
af en skinne, et hegn eller lignende giver den nødvendige
sikkerhedsafstand, således at den farlige del ikke kan nås.
2.2.2. Ved »farlig del« forstås ethvert punkt, der som følge af placeringen
eller konstruktionen af en traktors faste eller bevægelige dele
indebærer en risiko for kvæstelser. De farlige dele er især punkter,
hvor der kan ske klemning, overklipning, overskæring, gennem-
boring, sammenpresning og fasthængning samt adgangs- og
angrebspunkter.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 10
(1) EFT nr. L 84 af 28. 3. 1974, s. 33.
▼B
2.2.2.1. Ved »klemningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor dele flytter
sig i forhold til hinanden eller i forhold til faste dele, således at
personer eller visse dele af deres krop risikerer at blive klemt.
2.2.2.2. Ved »overklipningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor dele
bevæger sig langs hinanden eller langs andre dele, således at personer
eller visse dele af deres krop risikerer at blive klemt eller klippet
over.
2.2.2.3. Ved »overskærings-, gennemborings- og sammenpresningspunkt«
forstås ethvert farligt punkt, hvor bevægelige eller faste, skarpe,
spidse eller stumpe dele kan kvæste personer eller visse dele af deres
krop.
2.2.2.4. Ved »fasthængningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor frem-
springende skarpe kanter, takker, splitter, skruer og bolte,
smøresteder, aksler, akselmuffer og andre dele bevæger sig på en
sådan måde, at personer, visse dele af deres krop eller deres tøj kan
hænge fast og blive trukket med.
2.2.2.5. Ved »adgangs- og angrebspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor
delene, når de bevæger sig, indskrænker åbningen, i hvilken
personer, visse dele af deres krop eller deres tøj kan hænge fast.
2.2.3. Ved »rækkevidde« forstås den største afstand, som personer eller
visse dele af deres krop kan nå opad, nedad, indad, ovenover,
omkring og igennem uden hjælp af nogen genstand (fig. 1).
2.2.4. Ved »sikkerhedsafstand« forstås afstanden svarende til rækkevidden
eller kroppens dimensioner, idet der tilføjes en sikkerhedsmargen
(fig. 1).
2.2.5. Ved »betjeningsorgan« forstås enhver anordning, som, når den
påvirkesdirekte, gør det muligt at ændre traktorenseller et hertil
koblet redskabs tilstand eller funktion.
2.3. Sikkerhedsafstande til undgåelse af kontakt med de farlige dele
2.3.1. Sikkerhedsafstanden måles fra steder, der kan nås ved aktivering,
vedligeholdelse og inspektion af traktoren samt fra jorden. Ved
»vedligeholdelse og inspektion af traktoren« forstås udelukkende
arbejde, som normalt udføres af føreren selv i overensstemmelse med
instruktionsbogen. Ved fastsættelse af sikkerhedsafstandene går man
ud fra det princip, at traktoren er i den tilstand, som den er
konstrueret til, og at der ikke anvendes noget værktøj til at nå den
farlige del.
Sikkerhedsafstandene er fastsat i punkt 2.3.2.1 — 2.3.2.5. I visse
bestemte områder eller for visse bestemte komponentdele er
sikkerhedsniveauet tilstrækkeligt, hvis traktoren opfylder kravene i
punkt 2.3.2.6 — 2.3.2.14.
2.3.2. Afskærmning af farlige punkter
2.3.2.1. Rækkevidde opad
Sikkerhedsafstanden for rækkevidden opad er 2 500 mm (se figur 1)
for personer, der står oprejst.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 11
▼B
Figur 1
2.3.2.2. Rækkevidde nedad, rækkevidde ovenover
For så vidt angår rækkevidden oven over en kant fremgår sikker-
hedsafstanden af:
a = afstand fra jorden til den farlige del
b = højde af afskærmningsanordningens kant
c = horisontal afstand mellem den farlige del og kanten (se figur 2).
Figur 2
Med hensyn til rækkevidden nedad og ovenover skal de i tabel 1
anførte sikkerhedsafstande overholdes.
TABEL 1
(mm)
a: Afstand til
jorden fra den
farlige delHøjde af afskærmningsanordningens kant b
2 400 2 200 2 000 1 800 1 600 1 400 1 200 1 000
Horisontal afstand c fra den farlige del
2 400 — 100 100 100 100 100 100 100
2 200 — 250 350 400 500 500 600 600
2 000 — — 350 500 600 700 900 1 100
1 800 — — — 600 900 900 1 000 1 1001989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 12
▼B
(mm)
a: Afstand til
jorden fra den
farlige delHøjde af afskærmningsanordningens kant b
2 400 2 200 2 000 1 800 1 600 1 400 1 200 1 000
Horisontal afstand c fra den farlige del
1 600 — — — 500 900 900 1 000 1 300
1 400 — — — 100 800 900 1 000 1 300
1 200 — — — — 500 900 1 000 1 400
1 000 — — — — 300 900 1 000 1 400
800 — — — — — 600 900 1 300600 — — — — — — 500 1 200
400 — — — — — — 300 1 200
200 — — — — — — 200 1 100
2.3.2.3. Rækkevidden rundt om
Sikkerhedsafstandene i nedenstående tabel 2 skal mindst overholdes,
såfremt den pågældende del af kroppen ikke må nå en farlig del. Ved
anvendelse af sikkerhedsafstandene går man ud fra den antagelse, at
det vigtigste led af den tilsvarende del af kroppen hviler fast på
kanten. Sikkerhedsafstandene anses først for opfyldt, når man har
sikret sig, at denne del af kroppen absolut ikke kan flyttes længere
frem.
TABEL 2
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 13
▼B
2.3.2.4. Rækkevidde ind i og igennem
Såfremt der er mulighed for at trænge ind i eller igennem en åbning
og nå frem til de farlige dele, skal de i tabel 3 og 4 anførte
sikkerhedsafstande mindst overholdes.
Bevægelige dele indbyrdes eller ved siden af faste dele betragtes ikke
som risikofaktorer, såfremt deres indbyrdes afstand ikke overstiger 8
mm.
TABEL 3
Sikkerhedsafstande for aflange og parallelle åbninger i mm
a er åbningensminds te bredde
b er sikkerhedsafstanden fra den farlige del
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 14
▼B
TABEL 4
Sikkerhedsafstande for firkantede eller cirkelformede åbninger
a er åbningensbredde, diameter eller s idelængde
b er sikkerhedsafstanden for den farlige del
2.3.2.5. Sikkerhedsafstande til klemnings punkterne
Et klemningspunkt anses ikke for farligt for den anførte del af
kroppen, såfremt sikkerhedsafstandene ikke er mindre end de i tabel
5 anførte, og såfremt det sikres, at den tilgrænsende og større del af
kroppen ikke kan komme ind.
TABEL 5
2.3.2.6. Betjeningsorganer
Mellemrummet mellem to pedaler og gennemgangsåbningen for
betjeningsorganerne betragtes ikke som klemnings- eller overklip-
ningspunkter.
2.3.2.7. Trep unktsophæng bagtil
2.3.2.7.1. Bag et plan gående gennem midterplanet for ledpunkterne på
trepunktsophængets løftestænger, skal der være en mindste sikker-
hedsafstand på 25 mm mellem de bevægelige dele, for hver position
af vandringen n, som gennemløbes af løfteanordningen — uden deøverste og nederste yderpunkter på 0,1 n — såvel som en afstand på
25 mm eller en vinkel på mindst 30º for de overklipningsdele, der
frembringer en vinkelændring (se figur 3). Vandringen n ′, reduceret
med 0,1 n foroven og forneden, defineres således (se figur 4).
►
M2Hvor de nederste trækstænger påvirkes direkte af løftean-
ordningen, defineresreferenceplanet s om et tværgående lodret
midterplan i forhold til stængerne: ◄1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 15
▼M2
Figur 3
Forklaring:
A = løftearmB = trækstang
C = løftestang
D = traktorE = plan gennem løftestængerneF = sikkerhedsafstand1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 16
▼B
Figur 4
2.3.2.7.2. For vandringen n, der gennemløbesaf den hydraulis ke løfteanord-
ning, er den nederste position A for trækstængernes koblingspunkter
begrænset af dimensionen »14« i henhold til ISO-standard 730, del 1,
og den øverste position B er begrænset af den største hydrauliske
vandring. Vandringen n ′er vandringen n reduceret foroven og
forneden med 0,1 n, og udgør den vertikale afstand mellem A ′og B′.
2.3.2.7.3. Omkring løftestængernes profil skal der desuden inden for vand-
ringen n′være en sikkerhedsafstand på mindst 25 mm i forhold til de
tilstødende dele.
2.3.2.7.4. Såfremt der til et trepunktsophæng anvendes koblingsanordninger,
der ikke kræver, at der under tilkoblingen er en operatør til stede
mellem traktoren og det transporterede redskab (f.eks. i tilfælde af en
hurtigkobling), gælder forskrifterne i punkt 2.3.2.7.3 ikke.
2.3.2.7.5. Der bør i instruktionsbogen gøres opmærksom på de farlige punkter,
der er beliggende foran det plan, som er defineret i punkt 2.3.2.7.1,
første punktum.
2.3.2.8. Trep unktsophæng foran
2.3.2.8.1. For hver position af vandringen n, som gennemløbes af løftean-
ordningen — bortset fra de øverste og nederste yderpunkter på 0,1 n
— skal der mellem de bevægelige dele være en sikkerhedsafstand på
mindst 25 mm samt en vinkel på mindst 30º eller en sikkerhedsaf-
stand på 25 mm for de dele, der foretager en overklippende
bevægelse mod hinanden, hvorved der opstår en vinkelændring.
Vandringen n ′reduceret med 0,1 n foroven og forneden, defineres
således (se figur 4):
2.3.2.8.2. For vandringen n, der gennemløbesaf den hydraulis ke løfteanord-
ning, er den nederste position A for trækstængernes koblingspunkter
begrænset af dimension »14« i henhold til ISO-standard 8759, del 2,
og den øverste position B er begrænset af den største hydrauliske
vandring. Vandringen n ′er vandringen n reduceret foroven og
forneden med 0,1 n, og udgør den vertikale afstand mellem A ′og B′.
2.3.2.8.3. Såfremt der til trækstængerne på trepunktsophænget foran anvendes
koblingsordninger, der ikke kræver, at der under tilkoblingen er en
operatør til stede mellem traktoren og det transporterede redskab
(f.eks. i tilfælde af en hurtigkobling), gælder forskrifterne i punkt
2.3.2.8.1 ikke for områder med en radiuspå 250 mm regnet fra det
punkt, hvor trækstængerne tilkobles traktoren. Regnet fra kanten af
løftestængerne/løftecylinderen skal der dog altid inden for den
definerede vandring n ′være en sikkerhedsafstand på mindst 25 mm
til de tilgrænsende dele.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 17
▼B
2.3.2.9. Førersæde og omgivelser
I siddende stilling skal ethvert klemnings- og overklipningspunkt
ligge uden for rækkevidde af førerenshænder og fødder. Dette krav
anses for opfyldt, såfremt følgende betingelser overholdes:
2.3.2.9.1. Førersædet er indstillet i midterpositionen såvel i længderetningen
som vertikalt. Førerens rækkevidde er opdelt i zone A og zone B. Det
centrale sfæriske punkt for disse zoner ligger 60 mm foran og 560
mm oven over sædets indekspunkt (se figur 5). Zone A består af en
kugle med en radiuspå 550 mm. Zone B ligger mellem denne kugle
og en kugle med en radiuspå 1 000 mm.
Figur 5
2.3.2.9.2. Ved klemnings- og overklipningspunkter skal der overholdes en
sikkerhedsafstand på 120 mm i zone A og på 25 mm i zone B, eller
der skal være en mindste vinkel på 30º, såfremt det drejer sig om
dele, der foretager en overklippende bevægelse mod hinanden,
hvorved der opstår en vinkelændring.
2.3.2.9.3. Der skal i zone A kun tages højde for de klemnings- og
overklipningspunkter, der frembringes af dele, som aktiveres af en
ekstern energikilde.
2.3.2.9.4. Såfremt der opstår et farligt punkt, fordi konstruktionsdele støder op
mod sædet, skal der være en sikkerhedsafstand på mindst 25 mm
mellem konstruktionsdelen og sædet. Der er ikke tale om et farligt
punkt mellem sædets ryglæn og de tilstødende konstruktionsdele, der
er beliggende bag dette, såfremt de tilstødende konstruktionsdele er
glatte og sædets ryglæn i sig selv er afrundet i den tilgrænsende zone
og ikke har nogen skarp kant.
2.3.2.10. Passagersæde (eventuelt)2.3.2.10.1. Såfremt nogle dele kan rumme fare for fødderne, skal der være
afskærmningsanordninger i en hemisfærisk radius på 800 mm fra
midten af forkanten på sædets hynde og nedad.
2.3.2.10.2. Inden for en kugle, hviscentrum ligger 670 mm oven over midten af
forkanten på passagersædet, skal de farlige punkter, der befinder sig i
zone A og B, afskærmes som beskrevet i punkt 2.3.2.9 (se figur 6).1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 18
▼B
Figur 6
2.3.2.11. Smalsporede traktorer (traktorer med spor som defineret
i artikel 1, andet led, i direktiv 87/402/EØF).
2.3.2.11.1. I forbindelse med smalsporede traktorer gælder kravene i punkt
2.3.2.9 ikke i den zone, der ligger under et plan, der skråner 45º
bagud på tværsaf den fremadgående retning og gående gennem et
punkt beliggende 230 mm bag sædets indekspunkt (se figur 7).
Såfremt der findesfarlige punkter i denne zone, s kal dette angivespå
traktoren.
Figur 7
2.3.2.11.2. Afsnit II, punkt 1 og 2, i bilag I til direktiv 80/720/EØF finder
anvendelse på adgangen til førersædet.
2.3.2.11.3. Afsnit I.6 i bilag I til direktiv 80/720/EØF finder anvendelse på
betjeningsanordningerne.
2.3.2.11.4. Meget varme dele af udstødssystemet skal være sikret indtil 300 mm
i det øvre område — 700 mm over den flade, traktoren står på — ogindtil 150 mm i det nedre område (se fig. 8) foran et referenceplan,
der i en ret vinkel på fartøjetslængdeaks e går igennem midten af den
ikke-belastede pedal (kobling og/eller driftsbremse). På siderne
begrænses det område, der skal sikres, ved den ydre maskinprofil og
udstødssystemets ydre profil.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 19
▼B
Meget varme dele af udstødssystemet, der befinder sig under
påstigningsanordningen, skal afskærmes på det vertikale plan eller
sikres termisk på anden måde.
Figur 8
2.3.2.12. Montering og afmærkning af hydraulikslanger
2.3.2.12.1. Hydraulikslanger skal monteres således, at mekaniske og termiske
beskadigelser forhindres
2.3.2.12.2. Hydraulikslanger skal være tydeligt og varigt mærket med følgende
angivelser:
— slangens fabrikationsmærke
— fabrikationsdato (år og måned for fremstillingen)— hojst tilladte dynamiske driftsovertryk.
2.3.2.12.3. Hydraulikslanger, der befinder sig i nærheden af fører- eller
passagersædet, skal være monteret eller sikret på en sådan måde, at
personer ikke kan komme i fare, hvis hydraulikslangerne svigter.
2.3.2.13. Styretøj og svingaksel
De dele, der bevæger sig i forhold til hinanden eller i forhold til faste
dele, skal være afskærmet, såfremt de ligger inden for den i punkt
2.3.2.9 og 2.3.2.10 definerede zone.
Ved knækstyrede traktorer skal der i knækområdet på begge sider af
køretøjet være anbragt varige og let genkendelige anvisninger, hvor
der med billeder eller tekst gøres opmærksom på, at det er forbudt at
opholde sig i det uafskærmede knækområde. Instruktionsbogen skal
ligeledes indeholde sådanne anvisninger.
2.3.2.14. Fri drivaksler fastgjort til traktoren
De frie drivaksler (f.eks. til firehjulstræk), som kun drejer under
kørslen, skal være afskærmet, såfremt de ligger inden for den i punkt
2.3.2.9 og 2.3.2.10 definerede zone.
2.3.2.15. Frizone omkring drivhjulene
2.3.2.15.1. Frizonen omkring skærmene skal opfylde følgende betingelser:2.3.2.15.2. Ved frizone forstås det område, som skal være frit rundt om
drivhjulenesdæk i forhold til de tils tødende dele på køretøjet.
Frizonen for drivhjul monteret med største dækstørrelse skal svare til
de i følgende tabel og figur anførte dimensioner:1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 20
▼B
Figur 9
TABEL 6
Standardtraktorer Smalsporede traktorer
a
mmh
mma
mmh
mm
►M240◄ 60 15 30
Der tilladesen frizone, der er mindre end den i fig. 9 og tabel 6 vis te,
foruden de zoner, der er omhandlet i punkt 2.3.2.9 og 2.3.2.10 for
smalsporede traktorer, hvis skærme ligeledes tjener til at afskrabe
jord fra hjulene.
2.4. Metode til bestemmelse af sædets indekspunkt
2.4.1. Generelt
Den metode og anordning, der skal anvendes til bestemmelse af
indekspunktet for enhver type polstret sæde, er beskrevet i det
følgende.
2.4.2. Definitioner
Sædet indekspunkt (SIP):Punkt beliggende i det vertikale midterplan i længderetningen for
referenceanordningen for det i figur 1 viste SIP, som er placeret på
førersædet i overensstemmelse med punkt 2.4.4 og 2.4.6.
Sædets indekspunkt fastsættes i forhold til køretøjet og flytter sig
ikke på grund af justeringer og/eller svingninger i sædet.
2.4.3. Anordning til bestemmelse af sædets indekspunkt (SIP)
Anordningen til bestemmelse af SIP skal være i overensstemmelse
med figur 10. Anordningens masse skal være 6 ± 1 kg. Anordningens
underside skal være plan og glat.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 21
▼B
2.4.4. Instilling af sædet til bestemmelse af indekspunkt (SIP)
Når sædet og dets ophæng er indstillelige, skal sædet indstilles på
følgende måde, før referencepunktet bestemmes:
a) Alle indstillinger — fremad/tilbage, højde og hældning — skal
være i midterstilling. Findes der ingen midterstilling, skal der
anvendes den nærmest beliggende indstilling, oven over eller bag
ved midterstillingen.
b) Indstillelige ophæng skal være indstillet således, at ophænget
befinder sig midt i sin svingning med referenceanordningen på
plads og belastet. Ophænget kan være mekanisk blokeret i denne
stilling under bestemmelsen af referencepunktet (SIP).
c) Ikke-indstillelige ophæng skal være blokeret i den vertikale
stilling, der nås med referenceanordningen på plads og belastet.
d) Såfremt ovennævnte indstillinger er i modstrid med fabrikantens
udtrykkelige anvisninger, skal disse følges, således at der opnås
den anbefalede indstilling for en fører på 75 kg.
NB:
En fører på 75 kg svarer tilnærmelsesvis til referenceanordningen på
plads på sædet og belastet med en masse på 65 kg.
2.4.5. Bestemmelse af de tre referenceakser x ′,y′og z ′for sædeindekspunkt
(SIP).
Koordinaterne fastslås således:
a) På den ene side af sædets forankring lokaliseres det fastgørel-
seshul, som befinder sig længst tilbage.
b) Såfremt aksen for dette hul er parallel med ledaksen defineret på
anordningen, tagesden s om y ′-akse (orienteret fra venstre mod
højre i forhold til en siddende fører — se figur 11).
c) Såfremt aksen for dette hul er parallel med det vertikale plan, der
går gennem sædets midterlinje, tages som ′-akse den rette linje
parallel med den anførte ledakse, gående gennem skæringspunktet
mellem sædeforankringens længdeplan og aksen for ovennævnte
hul (se figur 12).
d) I alle andre tilfælde fastslås aksen y ′i henhold til parametrene for
det sæde, der skal undersøges.
e) Akserne x ′og z′defineres som skæringslinjer for horisontal- og
vertikalplanerne gående gennem y ′med vertikalplanet gennem
sædets midterlinje. Akserne x ′og z′skal være orienteret fremad
og opad (se figur 11 og 12).
2.4.6. Metode til bestemmelse af sædets indekspunkt (SIP)
Sædets indekspunkt (SIP) skal bestemmes ved hjælp af den i figur 10
illustrerede anordning og efter følgende fremgangsmåde:
a) Sædet dækkes med en stykke stof for at lette den korrekte
anbringelse af anordningen.
b) Anordningen anbringes (uden ekstra masse) på sædets hynde, idet
den skubbes bagud mod ryglænet.
c) Der tilføjes den nødvendige masse for at bringe anordningens
samlede masse på 6 (± 1) kg og på 26 (± 1) kg. Det vertikale
kraftcenter skal ligge 40 mm foran mærket for sædets reference-
punkt på anordningens horisontale del (se figur 10).
d) Der anbringesto gange en horis ontal kraft på ca 100 N på
anordningen på sædets referencepunkt, som vist i figur 10.
e) Der tilføjes den nødvendige øvrige masse for at bringe
anordningens samlede masse på 26 (± 1) kg og på 65 (± 1) kg.
Det vertikale kraftcenter for den tilføjede masse skal ligge 40 mm
foran mærket for sædets referencepunkt på anordningens
horisontale del (se figur 10).
f) På begge sider af sædet måles i to vertikale planer liggende lige
langt fra sædets midterlinje i længderetningen med ± 1 mm
nøjagtighed koordinaterne som defineret i punkt 2.4.5 for disse
planers skæringer på aksen for sædets referencepunkt som er
bestemt af anordningen.
De aritmetiske gennemsnitsværdier af målingerne i de to planer
registreres som koordinater for sædets indekspunkt (SIP).1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 22
▼B
g) De forhold, der følger af bestemmelsesmetoden, og som afviger
fra den metode, der er vist i dette bilag, eller som kan være en
fejlkilde med hensyn til resultaterne, skal noteres sammen med
årsagerne hertil.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 23
▼B
Figur 10
Anordning til bestemmelse af sædets indekspunkt (SIP)1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 24
▼B
Figur 11
Bestemmelse af referenceakserne for SIP
(Akse for fastgørelseshullet parallel med ledaksen ryg/lår)
Figur 12
Bestemmelse af de tre referenceakser for SIP
(Akse for fastgørelseshullet parallel med det vertikale plan gående
gennem sædets midterlinje)1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 25
▼B
Tillæg
MODEL
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 26
▼B
BILAG III A
FORRUDER OG ANDRE RUDER
FORSKRIFTER FOR UDSTYR, DEFINITIONER, ANSØGNING OM
TYPEGODKENDELSE, TYPEGODKENDELSE, MÆRKER, GENE-
RELLE SPECIFIKATIONER, PRØVNINGER OG PRODUKTIONENS
OVERENSSTEMMELSE
1. FORSKRIFTER FOR UDSTYR.
1.1. Landbrugs- eller skovbrugstraktorer kan efter fabrikantens valg være
udstyret med:
1.1.1. »forruder« og »andre ruder end forruder«, der er i overensstemmelse
med forskrifterne i dette bilag,
1.1.2. forruder, der opfylder forskrifterne for »andre ruder end forruder« i
dette bilag, med undtagelse af de ruder, der er omfattet af
bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag III-C til dette direktiv (ruder
hvis regelmæssige transmissionskoefficient for lyset kan være mindre
end 70 %).
2. DEFINITIONER
I nærværende direktiv forstås ved:
2.1. »rude af hærdet glas«, en rude bestående af et enkelt glaslag, som har
gennemgået en særlig behandling med henblik på at øge dets
mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret i tilfælde af
brud;
2.2. »rude af lamineret glas«, en rude bestående af mindst to glaslag, som
holdes sammen af et eller flere mellemlæg af plastmateriale; dette
laminerede glaskan være:
2.2.1. »almindeligt«, såfremt ingen af de glaslag, hvoraf det består, er
behandlet, eller
2.2.2. »behandlet«, såfremt mindst et af de glaslag, hvoraf det består, har
gennemgået en særlig behandling med henblik på at øge dets
mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret i tilfælde af
brud;
2.3. »sikkerhedsrude beklædt med plastmateriale«, en rude som defineret
i punkt 1.1 eller 1.2 beklædt på indersiden med et lag plastmateriale;
2.4. »sikkerhedsrude af plexiglas«, en rude af lamineret glas og med et
glaslag og et eller flere plastlag oven på hinanden, hvoraf mindst et
fungerer som mellemlæg. Plastlag(et)ene er anbragt på indersiden,
når ruden er monteret på traktoren;
2.5. »gruppe af forruder«, en gruppe bestående af forruder af forskellige
former og dimensioner, som undersøges med hensyn til deres
mekaniske egenskaber, brudmønster og opførsel under prøvning af
modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne;
2.5.1. »plan forrude«, en forrude uden nominel krumning, der giver sig
udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter;
2.5.2. »krum forrude«, en rude med en nominel krumning, der giver sig
udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter;
2.6. »dobbeltvindue«, en enhed bestående af to ruder monteret særskilt i
samme åbning på traktoren;
2.7. »dobbeltrude«, en enhed bestående af to ruder samlet permanent på
fabrikken og adskilt af et ensartet mellemrum;
2.7.1. »symmetrisk dobbeltrude«, en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er af
samme type (hærdet, lamineret osv.) og har samme primære og
sekundære kendetegn;
2.7.2. »asymmetrisk dobbeltrude«, en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er
af forskellig type (hærdet, lamineret osv.) eller har forskellige
primære og/eller sekundære kendetegn;
2.8. »primært kendetegn«, et kendetegn, der i væsentlig grad ændrer en
rudes optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, som har
betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 27
▼B
traktoren. Dette udtryk omfatter endvidere handelsnavn eller fabriks-
mærke;
2.9. »sekundært kendetegn«, et kendetegn, der kan ændre en rudes
optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, som har
betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på
traktoren. Betydningen af ændringen vurderesunder hens yntagen
til vanskelighedsindekset;
2.10. »vanskelighedsindeks«, en klassifikation i to grader gældende for
ændringer observeret i praksis for hvert sekundært kendetegn.
Overgangen fra indeks1 til indeks2 er et indeksfor nødvendigheden
af at foretage yderligere forsøg;
2.11. »en forrudesudfoldede flade«, fladen for den minds te rektangel af
glas, af hvilken en forrude kan fremstilles;
2.12. »en forrudeshældnings vinkel«, den vinkel, der dannesaf den lodrette
og den rette linje, der forbinder rudens over- og underkant, idet disse
rette linjer tagesi et vertikalt plan indeholdende traktorens
længdeakse;
2.12.1. hældningsvinklen måles på en ubelastet traktor, der står på et plant
underlag;
2.12.2. traktorer, som er udstyret med hydropneumatisk, hydraulisk eller
pneumatisk ophængning eller en anordning til automatisk regulering
af frihøjden i forhold til belastningen, afprøves under normale
kørselsforhold som foreskrevet af fabrikanten;
2.13. »segmenthøjde h«, den maksimale afstand mellem rudens indre flade
og et plan gående gennem rudenskanter. Denne afs tand måles
omtrent vinkelret på ruden (se bilag III-N; figur 1);
2.14. »rudetype«, de i punkt 2.1 — 2.4 definerede ruder uden væsentlige
forskelle, navnlig med hensyn til de i bilag III-D til III-L nævnte
primære og sekundære kendetegn;
2.14.1. selv om en ændring af de primære kendetegn medfører, at der er tale
om en ny produkttype, anerkender man, at i visse tilfælde medfører
en ændring af formen og dimensionerne ikke nødvendigvis en
forpligtelse til at gennemføre en fuldstændig prøvningsrække. For
visse af de prøvninger, der er specificeret i de enkelte bilag, kan
ruderne opdeles i grupper, såfremt det er indlysende, at de har
analoge primære kendetegn;
2.14.2. ruder, der kun adskiller sig med hensyn til de sekundære kendetegn,
kan betragtes som hørende til samme type; der kan imidlertid
foretages visse prøvninger på prøveemner af disse ruder, såfremt
disse udtrykkeligt er fastsat i afprøvningsforskrifterne;
2.15. »krumning r«, den omtrentlige værdi af den mindste radius for
forrudensbue målt i den mes t buede zone.
3. ANSØGNING OM TYPEGODKENDELSE
3.1. Ansøgning om EØF-typegodkendelse af en rudetype indgives af
fabrikanten af sikkerhedsruder eller af dennes repræsentant, som er
behørigt befuldmægtiget i det land, hvor den er indgivet. For hver
rudetype kan ansøgningen kun indgives i en enkelt af medlems-
staterne.
3.2. For hver type sikkerhedsrude ledsages ansøgningen af nedennævnte
dokumenter i tre eksemplarer og følgende oplysninger:
3.2.1. teknisk beskrivelse omfattende alle primære og sekundære kende-
tegn, og
3.2.1.1. for andre ruder end forrudernesvedkommende, s kemaer i et format,
der ikke er større end A4-format eller foldet til dette format med
oplysning om:
— den største flade,
— den mindste vinkel mellem to hosliggende sider på ruden,
— i givet fald den største segmenthøjde;
3.2.1.2. for forrudernesvedkommende:
3.2.1.2.1. en fortegnelse over modeller af forruder, for hvilke der ansøges om
typegodkendelse, med angivelse af traktorfabrikanternes navn;
3.2.1.2.2. skitser i målestokken 1:10 samt diagrammer af forruderne og deres
placering på traktoren, som er tilstrækkelig detaljerede til at vise:1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 28
▼B
3.2.1.2.2.1. forrudens position i forhold til »referencepunktet« som defineret i
punkt 1.2 i bilaget vedrørende synsfelt til Rådets direktiv 74/347/
EØF af 25. juni 1974 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning
vedrørende synsfelt og forrudeviskere for landbrugs- og skovbrugs-
hjultraktorer.
3.2.1.2.2.2. forrudenshældnings vinkel,
3.2.1.2.2.3. beliggenhed og størrelse af den zone, hvori kontrollen af de optiske
egenskaber foregår, og eventuelt flader af forskellig hærdning,
3.2.1.2.2.4. forrudensudfoldede flade,
3.2.1.2.2.5. forrudens maksimale segmenthøjde,3.2.1.2.2.6. forrudenskrumning (udelukkende til brug for gruppeinddeling af
forruder);
3.2.1.3. for dobbeltrudernesvedkommende, s kemaer i et format, der ikke er
større end A4-format eller foldet til dette format, og som foruden de i
punkt 3.2.1.1. nævnte oplysninger anfører:
— typen af hver af ruderne,
— type fastgørelse (organisk, glas-glas eller glas-metal),— nominel bredde af mellemrummet mellem de to ruder.
3.3. Desuden skal ansøgeren indsende et tilstrækkeligt antal prøver af
færdige ruder af de pågældende modeller, eventuelt efter aftale med
kontrolmyndigheden.
3.4. Den kompetente myndighed kontrollerer, om der findestilfreds -
stillende bestemmelser for at sikre en effektiv kontrol af
produktionens overensstemmelse, inden typegodkendelsen meddeles.
4. MÆRKER
4.1. Alle sikkerhedsruder, herunder prøver der indsendes til typegodken-
delse, skal være forsynet med fabrikantens fabriks- eller
handelsmærke. Dette mærke skal være let læseligt og må ikke kunne
fjernes.
5. TYPEGODKENDELSE
5.1. Når de prøver, der er fremlagt til typegodkendelse, opfylder
forskrifterne i punkt 5 til 7 nedenfor, meddeles typegodkendelse
for den tilsvarende type sikkerhedsruder.
5.2. Der tildeles et typegodkendelsesnummer til hver typegodkendt type
som defineret i bilag III-E, III-G, III-K og III-L, eller, for forrudernes
vedkommende, til hver typegodkendt gruppe. De to første tal (for
tiden 00 for direktivet i detsoprindelige form) angiver ændrings -
serien svarende til de seneste større tekniske ændringer i direktivet på
datoen for typegodkendelsens meddelelse. En medlemsstat kan ikke
tildele dette nummer til en anden type eller gruppe af sikker-
hedsruder.
5.3. Typegodkendelse, udvidelse af typegodkendelse eller nægtelse af
typegodkendelse for en type sikkerhedsrude i henhold til nærværende
direktiv meddeles medlemsstaterne ved hjælp af et skema svarende
til modellen i bilag III-B og i tillæggene til dette direktiv.
5.3.1. For så vidt angår forruder ledsages meddelelsesskemaet om EØF-
typegodkendelse af et dokument, der opregner hver forrudemodel,
der indgår i den typegodkendte gruppe, samt denne gruppes
kendetegn i overensstemmelse med tillæg 8, bilag III-B.
5.4. På alle sikkerhedsruder og alle dobbeltruder, som er i overens-
stemmelse med en rudetype, der er typegodkendt i henhold til
nærværende direktiv, anbringespå s ynlig måde, ud over det i punkt
4.1 foreskrevne mærke, et EØF-typegodkendelsesmærke. Der kan
desuden anbringes ethvert andet typegodkendelsesmærke, som den
enkelte rude i en dobbeltrude har fået tildelt.
Dette typegodkendelsesmærke består af1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 29
▼B
5.4.1. et rektangel, hvori er anført bogstavet »e«, efterfulgt af kendings-
nummeret for det land, som har meddelt typegodkendelsen(1)
5.4.2. typegodkendelsesnummeret anbragt til højre for det i punkt 5.4.1
omhandlede rektangel.
5.5. Nedenstående supplerende symboler anbringes i nærheden af EØF-
typegodkendelsesmærket:
5.5.1. for en forrudesvedkommende:
I: for hærdet glas(I/P hvisden er beklædt),(2)
II: for almindeligt lamineret glas(II/P hvisdet er beklædt) (2),
III: for behandlet lamineret glas(III/P hvisdet er beklædt) (2),
IV: for plexiglas.
5.5.2. V: for en anden rude end en forrude, der henhører under
bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag III-C.
5.5.3. VI: for en dobbeltrude.
5.5.4. T: for forruder, der opfylder forskrifterne for andre ruder end
forruder med undtagelse af de ruder, der er omfattet af
bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag III-C til dette direktiv
(ruder hvis regelmæssige transmissionskoefficient for lyset kan
være mindre end 70 %). Imidlertid vil dette symbol for forruder,
der opfylder forskrifterne for andre laminerede ruder end forruder
først kunne anbringes efter prøvningen med attraphoved på et
fladt prøveemne, som defineret i punkt 3.3.2 i bilag III-C til dette
direktiv, med en faldhøjde på 4,0 m + 25/ − 0 mm.
5.6. EØF-typegodkendelsesmærket og symbolet skal være let læselige og
må ikke kunne fjernes.
5.7. Der er i tillæg 1 til dette bilag givet eksempler på typegodkendel-
sesmærker.
6. GENERELLE SPECIFIKATIONER
6.1. Alle glasog navnlig glastil frems tilling af forruder s kal være af en
sådan kvalitet, at risikoen for personskader nedsættes mest muligt i
tilfælde af brud. Glasset skal have en tilstrækkelig modstands-
dygtighed over for de påvirkninger, som kan forekomme under
normal kørsel samt over for atmosfæriske og termiske faktorer,
kemiske stoffer, brand og slid.
6.2. Sikkerhedsglassene skal desuden have en tilstrækkelig gennem-
sigtighed og må ikke give anledning til nogen nævneværdig
forvrængning af genstande set gennem forruden eller forveksling af
de farver, der anvendes i trafiksignaler. Såfremt forruden knuses skal
føreren fortsat kunne se vejen tilstrækkelig tydeligt til at kunne
bremse og bringe traktoren til sikker standsning.
7. SÆRLIGE SPECIFIKATIONER
Alle typer sikkerhedsruder skal, afhængigt af den kategori, de
tilhører, opfylde følgende særlige specifikationer:
7.1. forruder af hærdet glas: kravene i bilag III-D,
7.2. ruder af glas med ensartet hærdning, bortset fra forruder: kravene i
bilag III-E,
7.3. forruder af almindeligt lamineret glas: kravene i bilag III-F,
7.4. ruder af almindeligt lamineret glasborts et fra forruder: kravene i
bilag III-G,
7.5. forruder af behandlet lamineret glas: kravene i bilag III-H,
7.6. plastbeklædte sikkerhedsruder: kravene i bilag III-I, ud over de
pågældende forskrifter ovenfor,
7.7. forruder af plexiglas: kravene i bilag III-J,1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 30
(1) 1 for Forbundsrepublikken Tyskland, 2 for Frankrig, 3 for Italien, 4 for Nederlandene,
►A15 for Sverige, ◄6 for Belgien, 9 for Spanien, 11 for Det Forenede Kongerige,
►A112 for Østrig, ◄13 for Luxembourg, ►A117 for Finland, ◄18 for Danmark,
21 for Portugal, IRL for Irland og EL for Grækenland.
(2) I overensstemmelse med definitionen i punkt 2.3.
▼B
7.8. ruder af plexiglasborts et fra forruder: kravene i bilag III-K,
7.9. dobbeltruder: kravene i bilag III-L.
8. PRØVNINGER
8.1. Der er tale om følgende obligatoriske prøvninger:8.1.1. Brud
Formålet med denne prøvning er:
8.1.1.1. at kontrollere, at brudstykker og splinter, som opstår ved brud af
ruden, er af en sådan art, at risikoen for kvæstelse er mindst mulig,
og,
8.1.1.2. for forrudensvedkommende, at kontrollere uds ynet efter brud.8.1.2. Mekanisk modstandsdygtighed
8.1.2.1. Slagprøve med kugle
Der er to prøvninger, den ene med en kugle på 227 g og den anden
med en kugle på 2 260 g.
8.1.2.1.1. Prøvning med kuglen på 227 g. Formålet med denne prøvning er at
vurdere mellemlæggets adhæsion i lamineret glas og den mekaniske
modstandsdygtighed af glas med ensartet hærdning.
8.1.2.1.2. Prøvning med kuglen på 2 260 g. Formålet med denne prøvning er at
vurdere lamineret glas' modstandsdygtighed over for kuglens
indtrængen.
8.1.2.2. Prøvning med attraphoved
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, om ruden opfylder
kravene vedrørende begrænsning af kvæstelser ved hovedets
sammenstød med forrude, laminerede ruder og plexiglasruder bortset
fra forruder samt enheder med dobbeltruder, der anvendes som
sideruder.
8.1.3. Modstandsdygtighed over for påvirkninger fra omgivelserne
8.1.3.1. Slidprøve
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om en sikker-
hedsrudes modstandsdygtighed mod slid ligger over en specifik
værdi.
8.1.3.2. Prøvning ved høje temperaturer
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at der ved længere
tidspåvirkning med høje temperaturer ikke ops tår blærer eller andre
fejl i mellemlægget i lamineret glasog plexiglas ruder.
8.1.3.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkning
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om lysgennemgangen
i ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plast-
materiale reduceres i væsentlig grad som følge af længere tids
lyspåvirkning, eller om ruderne misfarves i væsentlig grad.
8.1.3.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om ruder af lamineret
glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale kan tåle længere
tidspåvirkning med luftfugtighed uden at forandresi væs entlig grad.
8.1.3.5. Modstandsdygtighed over for temperaturændringer
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om de(t) anvendte
plastmateriale(r) i en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 og 2.4
ovenfor kan modstå længere tids påvirkning med ekstreme
temperaturer uden at forandresi væs entlig grad.
8.1.4. Optiske egenskaber
8.1.4.1. Prøvning af lysgennemgang
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om sikkerhedsruders
normale gennemgang ligger over en bestemt værdi.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 31
▼B
8.1.4.2. Prøvning af optisk forvrængning
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at forvrængning af
genstande set gennem forruden ikke når en sådan grad, at det generer
føreren.
8.1.4.3. Prøvning af sekundærbilledets adskillelse
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at den vinkel, der
adskiller sekundærbilledet fra primærbilledet ikke overstiger en
bestemt værdi.
8.1.4.4. Prøvning af farveidentifikation
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at der ikke er nogen
risiko for forveksling af farver set gennem en forrude.
8.1.5. Prøvning af modstandsdygtigheden mod ild
Formålet-med denne prøvning er at kontrollere, at den indvendige
side af en sikkerhedsrude, som defineret i punkt 2.3 og 2.4 ovenfor,
har en tilstrækkelig lav forbrændingshastighed.
8.1.6. Modstandsdygtighed mod kemiske stoffer
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om den indvendige
flade i en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 og 2.4 ovenfor
kan modstå påvirkning med kemiske stoffer, der kan være til stede
eller anvendes i et køretøj (f. eks. rengøringsprodukter osv.), uden at
forandres.
8.2. Prøvninger,derskalgennemføresfordekategorierafruder,som
er defineret i punkt 2.1 til 2.4 i nærværende direktiv
8.2.1. Sikkerhedsruder skal underkastes de i nedenstående tabel anførte
prøvninger:1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 32
FORRUDER ANDRE RUDER
Hærdet glasAlmindeligt lamineret glas Behandlet lamineret glas Plexiglas
Hærdet glasLamineret
glasPlexiglas
I I-P II II-P III III-P IV
Brud: D/2 D/2 — — H/4 H/4 — E/2 — —
Mekanisk modstandsdygtighed:
— kugle på 227 g: — — F/4.3. F/4.3. F/4.3. F/4.3. F/4.3. E/3.1. G/4 G/4
— kugle på 2 260 g: — — F/4.2. F/4.2. F/4.2. F/4.2. — — — —
Prøvning med attraphoved (1) D/3 D/3 F/3 F/3 F/3 F/3 J/3 — G/3 (3) K/3 (3)
Slid:
— yderside — — F/5.1. F/5.1. F/5.1. F/5.1. F/5.1. — F/5.1. F/5.1.
— inderside — I/2 — I/2 — I/2 I/2 I/2 (2) I/2 (2) I/2
Høje temperaturer — — C/5 C/5 C/5 C/5 C/5 — C/5 C/5
Lyspåvirkning — C/6 C/6 C/6 C/6 C/6 C/6 — C/6 C/6
Fugt — C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 C/7 (2) C/7 C/7
Lysgennemgang C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1. C/9.1.
Optisk forvrængning C/9.2. C/9.2. C/9.2. C/9.2. C/9.2. C/9.2. C/9.2. — — —
Sekundærbillede C/9.3. C/9.3. C/9.3. C/9.3. C/9.3. C/9.3. C/9.3. — — —
Farveidentifikation C/9.4. C/9.4. C/9.4. C/9.4. C/9.4. C/9.4. C/9.4. — — —
Modstandsdygtighed mod temperaturændringer — C/8 — C/8 — C/8 C/8 C/8 (2) C/8 (2) C/8
Modstandsdygtighed mod ild — C/10 — C/10 — C/10 C/10 C/10 (2) C/10 (2) C/10
Modstandsdygtighed mod kemiske stoffer — C/11 — C/11 — C/11 C/11 C/11 (2) C/11 (2) C/11
(1) Denne prøvning skal desuden foretages på dobbeltruder i henhold til bilag 1, punkt 3.
(2) Såfremt indersiden er beklædt med plastmateriale.
(3) Denne prøvning skal foretages med en faldhøje på 4 m + 25/ − 0 mm i stedet for 1,5 m + 25/ − 0 mm, når disse ruder anvendes som forruder på traktorer.
NB.En reference som K 3/3 henviser til bilag III-K og til punkt 3 i dette bilag, hvor der findes en beskrivelse af den relevante prøvning og godkendelseskra vene.▼B1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 33
▼B
8.2.2. En sikkerhedsrude typegodkendes, såfremt den opfylder alle kravene
i de pågældende bestemmelser i ovenstående tabel.
9. ÆNDRING ELLER UDVIDELSE AF TYPEGODKENDELSE FOR
EN TYPE SIKKERHEDSRUDE
9.1. Enhver ændring af en type sikkerhedsruder eller, for forruders
vedkommende, enhver tilføjelse af forruder til en gruppe, skal
meddeles den instans, der har meddelt typegodkendelse for denne
type ruder. Denne instans kan derefter:
9.1.1. enten finde, at de foretagne ændringer ikke risikerer at få nogen
særlig uheldig indvirkning og, for forruders vedkommende, at den
nye type falder inden for den gruppe forruder, der er typegodkendt,
og at sikkerhedsruden under alle omstændigheder stadig opfylder
forskrifterne,
9.1.2. eller anmode om en ny rapport fra kontrolmyndigheden.
9.2. Meddelelse
9.2.1. Bekræftelse af typegodkendelse eller nægtelse (eller udvidelse) af
typegodkendelse meddeles medlemsstater efter den fremgangsmåde,
der er anført i punkt 5.3 ovenfor.
9.2.2. Den instans, der har meddelt udvidelse af en typegodkendelse,
anbringer på hver meddelelse om udvidelse et ordrenummer.
10. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
10.1. Sikkerhedsruder, der er typegodkendt i henhold til nærværende bilag
og følgende bilag, skal være fremstillet i overensstemmelse med den
typegodkendte type og opfylde forskrifterne i punkt 6, 7 og 8
ovenfor.
10.2. Der skal foretages en permanent kontrol af produktionen med henblik
på at kontrollere, at forskrifterne i punkt 10.1 overholdes.
10.3. Indehaveren af en typegodkendelse skal bl. a.:10.3.1. sørge for, at der findes fremgangsmåder for kontrol af produkternes
kvalitet,
10.3.2. have adgang til det kontroludstyr, der er nødvendigt for en kontrol af
overensstemmelsen af hver typegodkendt type,
10.3.3. registrere oplysningerne vedrørende prøveresultaterne og de vedlagte
dokumenter(
1), som skal være til rådighed i en periode, som
fastsættes efter aftale med myndighederne,
10.3.4. analysere resultaterne af hver type prøvning med henblik på at
kontrollere og sikre bestandighed i produktets kendetegn under
hensyntagen til den tilladte spredning inden for industriel produktion,
10.3.5. sikre sig, at der for hver produkttype foretages mindst de i bilag III-O
foreskrevne prøvninger,
10.3.6. sikre sig, at enhver prøveudtagning, der viser manglende overens-
stemmelse for den pågældende type prøvning, følges af en ny
prøveudtagning og en ny prøvning. Der skal træffes alle nødvendige
foranstaltninger for at genetablere overensstemmelsen for den
tilsvarende produktion.
10.4. Den kompetente myndighed kan til enhver tid kontrollere de metoder
til kontrol af overensstemmelsen, som anvendes i den enkelte
produktionsenhed (se punkt 1.3 i bilag III-O).
10.4.1. I forbindelse med hver inspektion skal rapporterne vedrørende
afprøvning og opfølgning af produktionen meddelesins pektøren.
10.4.2. Sidstnævnte kan udtage stikprøver, som skal afprøves på fabrikantens
laboratorium. Det mindste antal prøveemner kan fastsættes i forhold
til resultaterne af fabrikantens egne kontrolforanstaltninger.
10.4.3. Såfremt kvalitetsniveauet ikke synes tilfredsstillende, eller når det
synes nødvendigt at efterprøve gyldigheden af de prøvninger, der er
udført i henhold til punkt 10.4.2, kan inspektøren udtage prøveemner,1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 34
(1) Resultaterne af brudprøvningen registreres, også selv om der ikke kræves noget
fotografisk aftryk.
▼B
som sendes til den tekniske tjeneste, der har foretaget typegodken-
delsesafprøvningerne.
10.4.4. Den kompetente myndighed kan foretage enhver afprøvning, der er
foreskrevet i nærværende direktiv.
10.4.5. Normalt tillader de kompetente myndigheder to kontrolbesøg om
året. Såfremt der under et af disse kontrolbesøg konstateres negative
resultater, skal den kompetente myndighed sørge for, at alle
nødvendige forholdsregler bliver truffet for så hurtigt som muligt
at genskabe produktionens overensstemmelse.
11. SANKTIONER FOR PRODUKTIONENS MANGLENDE OVER-
ENSSTEMMELSE
11.1. Den typegodkendelse, som er meddelt for en type sikkerhedsruder i
henhold til nærværende direktiv, kan trækkestilbage, s åfremt de i
ovenstående punkt 10.1 anførte betingelser ikke overholdes.
11.2. Såfremt en medlemsstat skulle tilbagekalde en typegodkendelse, som
den tidligere har meddelt, underretter den straks de øvrige
medlemsstater herom ved hjælp af en kopi af typegodkendelsesatte-
sten, hvorpå der til slut med store bogstaver anføres den
underskrevne og daterede påtegning »TYPEGODKENDELSE
TILBAGEKALDT«.
12. ENDELIGT OPHØR MED PRODUKTIONEN
Såfremt indehaveren af en typegodkendelse helt holder op med at
fremstille en type sikkerhedsruder, som er omfattet af dette direktiv,
skal han give den myndighed, som har meddelt typegodkendelsen,
underretning herom, og denne myndighed skal herefter give de
øvrige medlemsstater meddelelse herom ved hjælp af en kopi af
typegodkendelsesattesten svarende til den model, der findes i bilag
III-B til dette direktiv.
13. NAVN OG ADRESSE PÅ KONTROLMYNDIGHEDER OG
ADMINISTRATIVE MYNDIGHEDER
Hver medlemsstat meddeler de øvrige medlemsstater og Kommis-
sionen navn og adresse på kontrolmyndighederne og de
administrative myndigheder, som meddeler EØF-typegodkendelsen,
og som skal have tilsendt de attester for typegodkendelse og nægtelse
eller tilbagekaldelse af typegodkendelse, som er udstedt i de andre
medlemsstater.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 35
▼B
Tillæg
EKSEMPLER PÅ TYPEGODKENDELSESMÆRKER
(Se punkt 5.5 i bilag III-A)
Forrude af hærdet glas:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af hærdet glas,
angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overens-
stemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.
Forrude af plastbeklædt hærdet glas:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af plastbeklædt
hærdet glas, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i
overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.
Forrude af almindeligt lamineret glas:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af almindeligt
lamineret glas, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig
(e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 36
▼B
Forrude af almindeligt lamineret glas beklædt med plastmateriale:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af almindeligt
lamineret glas, beklædt med plastmateriale, angiver, at det pågældende element er
typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under
typegodkendelsesnr. 001247.
Forrude af behandlet lamineret glas:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af behandlet
lamineret glas, angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig
(e2) i overensstemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.
Forrude af plexiglas:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en forrude af plexiglas,
angiver, at det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overens-
stemmelse med dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 37
▼B
Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige transmissionskoefficient for
lyset er mindre end 70 %
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en anden rude end en forrude,som bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag III-C finder anvendelse på, angiver, at
det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med
dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.
Dobbeltrude, hvis regelmæssige transmissionskoefficient for lyset er mindre
end 70 %:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en dobbeltrude, angiver, at detpågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med
dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.
Andre ruder end forruder, der anvendes som forruder på traktorer:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en rude, angiver, at det
pågældende element, som skal anvendes som forrude på en traktor, er
typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med dette direktiv under
typegodkendelsesnr. 001247.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 38
▼B
Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige transmissionskoefficient for
lyset er lig med 70 % eller derover:
Ovenstående typegodkendelsesmærke, der er påsat en anden rude end en forrude,som bestemmelserne i punkt 9.1.4.1 i bilag III-C finder anvendelse på, angiver, at
det pågældende element er typegodkendt i Frankrig (e2) i overensstemmelse med
dette direktiv under typegodkendelsesnr. 001247.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 39
▼B
BILAG III B
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 40
▼B
Bilag III-B — Tillæg 1
FORRUDER AF HÆRDET GLAS
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-D eller bilag III-I)
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 41
▼B
Bilag III-B — Tillæg 2
RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING, BORTSET FRA FORRUDEN
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-E eller bilag III-I)
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 42
▼B
Bilag III-B — Tillæg 3
FORRUDER AF LAMINERET GLAS
(almindeligt, behandlet eller plastbeklædt)
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-F, III-H eller bilag III-I)
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 43
▼B
Bilag III-B — Tillæg 4
RUDER AF LAMINERET GLAS BORTSET FRA FORRUDER
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-G eller bilag III-I)
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 44
▼B
Tillæg 5
FORRUDER AF PLEXIGLAS
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til billag III-J)
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 45
▼B
Tillæg 6
RUDER AF PLEXIGLAS BORTSET FRA FORRUDER
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-K)
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 46
▼B
Tillæg 7
ENHEDER MED DOBBELTRUDER
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-L)
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 47
▼B
Tillæg 8
INDHOLDET AF FORTEGNELSEN OVER FORRUDER (1)
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 48
(1) Denne fortegnelse skal vedlægges tillæg 1, 2 (eventuelt), 3 og 5 til dette bilag.
▼B
BILAG III-C
GENERELLE AFPRØVNINGSBETINGELSER
1. BRUDPRØVE
1.1. Den rude, der skal afprøves, må ikke være stramt fastspændt; den kan
imidlertid fæstnes til en lignende rude ved hjælp af tape, der klæbes
på hele kanten.
1.2. Til at frembringe brud anvendes en hammer med en masse på
omkring 75 g eller en anden anordning, der giver tilsvarende
resultater. Spidsens krumningsradius skal være 0,2 ± 0,05 mm.
1.3. Der foretages en prøvning på hvert foreskrevet anslagspunkt.
1.4. Brudstykkerne skal undersøges på grundlag af optagelser på
fotografisk papir, idet eksponeringen begynder senest 10 sek. efter
slaget og slutter senest 3 min. efter dette. Der skal kun tages hensyn
til de mørkeste linjer, som repræsenterer det oprindelige brud.
Laboratoriet skal opbevare de fotografiske gengivelser af de opnåede
brud.
2. SLAGPRØVE MED EN KUGLE2.1. Prøvning med kuglen på 227 g
2.1.1. Udstyr
2.1.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 227 ± 2 g og en diameter på
ca. 38 mm.
2.1.1.2. Anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere
angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give kuglen
en hastighed svarende til den hastighed, som den kunne opnå i frit
fald. Såfremt der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal
tolerancen på hastigheden være ± 1 % af den hastighed, der svarer til
hastigheden i frit fald.
2.1.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1, og som består af to stålrammer
med 15 mm brede glatte kanter, som passer sammen, og som er
forsynet med gummipakninger af en tykkelse på ca. 3 mm og en
bredde på 15 mm og en hårdhed på 50 IRHD.
Den nederste ramme hviler på en kasse af stål med en højde på ca.
150 mm. Den afprøvede rude holdespå pladsaf den øvers te ramme,
hvis masse er på ca. 3 kg. Stativet er svejset fast på en ca. 12 mm tyk
stålplade, som hviler på jorden med mellemlæg af en gummiplade
med en tykkelse på ca. 3 mm og en hårdhed på 50 IRHD.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 49
▼B
Figur 1
Stativ til prøvning med kugle
2.1.2. Afprøvningsbetingelser
— Temperatur: 20 ± 5 ºC
— Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar— Relativ fugtighed: 60 ± 20 %
2.1.3. Prøveemne
Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 + 10
mm/− 0 mm.
2.1.4. Fremgangsmåde
Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer
umiddelbart før prøvningen indledes. Prøveemnet anbringes på
stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens
indfaldsretning med en tolerance på under 3º.
Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets
geometriske centrum ved en faldhøjde på 6 m eller derunder, eller
højst 50 mm fra prøveemnets centrum ved en faldhøjde på over 6 m.
Kuglen skal ramme prøveemnets overflade, som repræsenterer
sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret på traktoren.
Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt.
2.2. Prøvning med kuglen på 2260 g
2.2.1. Udstyr
2.2.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 2 260 ± 20 g og en diameter på
ca. 82 mm.
2.2.1.2. Anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere
angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at give kuglen
en hastighed svarende til den hastighed, som den kunne opnå i frit
fald. Såfremt der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal
tolerancen på hastigheden være ± 1 % af den hastighed, der svarer til
hastigheden i frit fald.
2.2.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1 og identisk med det, der er
beskrevet i punkt 2.1.1.3.
2.2.2. Afprøvningsbetingelser
— Temperatur: 20 ± 5 ºC1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 50
▼B
— Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar
— Relativ fugtighed: 60 ± 20 %.
2.2.3. Prøveemne
Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 + 10/−
0 mm eller skåret ud i den mest plane del af en forrude eller en anden
buet sikkerhedsrude.
Man kan også foretage afprøvning af hele forruden eller en anden hel
buet sikkerhedsrude. Det skal i så fald sikres, at der er god kontakt
mellem sikkerhedsruden og stativet.
2.2.4. Fremgangsmåde
Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer
umiddelbart før prøvningen indledes. Prøveemnet anbringes på
stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på kuglens
indfaldsretning med en tolerance på under 3º.
For plexiglas skal prøveemnet klemmes fast på stativet ved hjælp af
passende anordninger.
Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets
geometriske centrum. Kuglen skal ramme prøveemnets overflade,
som repræsenterer sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret
på traktoren. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt.
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
3.1. Udstyr
3.1.1. Et kunstigt hoved med kugle- eller halvkugleform udført i hård
krydsfinér, beklædt med et lag aftageligt filt og eventuelt forsynet
med en tværstang af træ. Mellem den kugleformede del og
tværstangen befinder der sig et mellemstykke, der simulerer halsen,
og på den anden side af tværstangen en monteringsstang.
Dimensionerne er anført på fig. 2.
Den samlede masse for dette apparat skal ligge på 10 ± 0,2 kg.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 51
▼B
Figur 2
Kunstigt hoved
3.1.2. Anordning, der gør det muligt at lade det kunstige hoved falde frit fra
en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at
give det kunstige hoved en hastighed svarende til den, som det kunne
opnå i frit fald.
Såfremt der anvendes en anordning, der slynger det kunstige hoved
ud, skal tolerancen på hastigheden være ± 1 % af den hastighed, der
svarer til hastigheden i frit fald.
3.1.3. Et stativ som det i figur 3 viste til prøvning på plane prøveemner,
stativet består af 2 stålrammer med glatte kanter med en bredde på 50
mm, som passer sammen og er udstyret med gummipakninger med
en tykkelse på ca. 3 mm, en bredde på 15 ± 1 mm og en hårdhed på
70 IRHD. Den øverste ramme holdes fastspændt til den nederste
ramme med mindst otte bolte.
3.2. Afprøvningsbetingelser
3.2.1. Temperatur 20º ± 5 ºC
3.2.2. Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar
3.2.3. Relativ fugtighed 60 ± 20 %.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 52
▼B
Figur 3
Stativ til prøvninger med kunstigt hoved
(1) Det anbefalede mindste drejningsmoment for M 20 er 30 Nm.
3.3. Fremgangsmåde
3.3.1. Afprøvning på et plant prøveemne
Det plane prøveemne med en længde på 1 000 + 5 mm/− 2 mm og en
bredde på 500 × 5 mm/− 2 mm holdesved en kons tant temperatur på
20 ± 5 ºC i mindst 4 timer umiddelbart før prøvningerne. Prøveemnet
spændes fast i stativets rammer (3.1.3); boltene spændes således, at
prøveemnet ikke under prøvningen kan flytte sig mere end 2 mm.
Prøveemnets plan skal være tilnærmelsesvis vinkelret på indfalds-
retningen for det kunstige hoved. Anslagspunktet skal ligge højst 40
mm fra prøveemnets geometriske centrum. Hovedet skal ramme
prøveemnets overflade, som repræsenterer sikkerhedsrudens inder-
side, når denne er monteret på traktoren. Hovedet må kun frembringe
et enkelt anslagspunkt.
Udskift anslagsfladen på filtlaget efter tolv prøvninger.
3.3.2. Afprøvning på en komplet forrude (kun anvendt til en faldhøjde
mindre end eller lig med 1,5 m) .
Forruden anbringesfrit på et s tativ med et mellemliggende
gummibånd med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3
mm, idet bredden af kontaktfladen på hele omkredsen er ca. 15 mm.
Stativet skal bestå af et fast stykke, der svarer til forrudens form,
således at det kunstige hoved rammer indersiden.
Om nødvendigt klemmes forruden fast på stativet ved hjælp af
passende anordninger.
Stativet skal hvile på et fast fundament med et mellemliggende
gummilag med en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm.
Forrudens overflade skal være tilnærmelsesvis vinkelret på indfalds-
retningen for det kunstige hoved.
Anslagspunktet skal ligge højst 40 mm fra forrudens geometriske
centrum. Hovedet skal ramme forrudens overflade, som repræsen-
terer sikkerhedsrudens inderside, når denne er monteret på traktoren.
Hovedet må kun frembringe et enkelt anslagspunkt. Filtlagets
anslagsflade udskiftes efter tolv prøvninger.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 53
▼B
4. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED MOD SLID
4.1. Udstyr
4.1.1. Slibeanordning(1), vist skematisk i figur 4 og bestående af følgende
dele:
— en horisontal drejeskive, der er fastgjort i sit centrum, og som
drejer mod uret med en hastighed af 65 til 75 omdr./minut;
Figur 4
Skematisk fremstilling af slibeanordningen
— to belastede parallelle stænger; hver stang er forsynet med en
særlig sliberulle, der drejer frit på en horisontal akse med
kugleleje; hver rulle hviler på prøveemnet under et tryk fra en
masse på 500 g.
Slibeanordningens drejeskive skal dreje regelmæssigt og tilnærmel-
sesvis i et plan (afvigelsen fra dette plan må ikke overstige ± 0,05
mm i en afstand af 1,6 mm fra skivens omkreds). Rullerne monteres
således, at når de er i kontakt med det drejende prøveemne, drejer de
modsat i forhold til hinanden og udøver således en tryk- og
slibepåvirkning langs kurveformede linjer på en cirkel på omkring 30
cm2to gange i løbet af hver af prøveemnetsrotationer.
4.1.2. Sliberuller(2) med en diameter på 45 til 50 mm og en tykkelse på
12,5 mm. De består af et særligt slibemateriale, der er fint
pulveriseret, og som er optaget i en gummimasse af middel hårdhed.
Rullerne skal have en hårdhed på 72 ± 5 IRHD målt på fire punkter
med lige stor afstand fra hinanden på slibefladens midterlinje, idet
trykket udøvesvertikalt langsen diameter på rullen; aflæs ningerne
skal ske 10 sekunder efter udøvelsen af trykket.
Sliberullerne skal tilslibes meget langsomt på et stykke plant glas for
at få en absolut plan overflade.
4.1.3. Lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en
volumen af form som et parallelepipedum på 1,5 mm × 1,5 mm × 3
mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens
farvetemperatur er 2 856 ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres
ved ± 1/1 000. Måleapparatet, der anvendestil kontrol af denne
spænding, skal have en passende nøjagtighed til dette formål.
4.1.4. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst
500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Linsens fulde åbning
må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden skal
reguleres således, at der opnås et tilnærmelsesvis parallelt stråle-
bundt.
Der anbringes en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7
± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i en afstand af 100 ± 50 mm
fra linsen på modsat side af lyskilden.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 54
(1) En anordning af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA).
(2) Ruller af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA).
▼B
4.1.5. Apparat til måling af det spredte lys (se figur 5) bestående af en
fotocelle med en integrationskugle med en diameter på 200 til 250
mm; kuglen skal være udstyret med ind- og udgangsåbninger for
lyset. Indgangsåbningen skal være cirkelformet, og dens diameter
skal være mindst det dobbelte af strålebundtets diameter. Kuglens
udgangsåbning skal være forsynet med enten en lysfælde eller en
refleksionsmåler alt efter den fremgangsmåde, der er specificeret i
punkt 4.4.3 Lysfælden skal absorbere alt lyset, når der ikke er
placeret noget prøveemne på strålebundtets bane.
Strålebundtets akse skal gå gennem indgangs- og udgangsåbnin-
gernes centrer. Udgangsåbningens diameter, b), skal være lig med 2.a
tg 4º, hvor a er kuglensdiameter.
Fotocellen skal være placeret således, at den ikke kan nås af lys, der
kommer direkte fra indgangsåbningen eller fra rekfleksionsmåleren.
Indersiderne på integrationskuglen og refleksionsmåleren skal have
praktisk talt ensartede refleksionsfaktorer; de skal være matte og
ikke-selektive. Udgangssignalet for fotocellen skal være lineært indtil
± 2 % inden for den anvendte lysstyrkeskala. Apparatet skal være
således konstrueret, at der ikke sker noget udslag af galvanome-
ternålen, når kuglen ikke er oplyst.
Det samlede udstyr skal kontrolleres med regelmæssige mellemrum
ved hjælp af kalibrerede mål for nedsættelse af udsynet. Hvis der
foretages målinger af nedsættelsen af udsynet med et udstyr eller
efter metoder, der adskiller sig fra ovennævnte udstyr og metode,
skal resultaterne om nødvendigt korrigeres for at bringe dem i
overensstemmelse med de resultater, der er opnået med det ovenfor
beskrevne måleapparat.
Figur 5
Udstyr til måling af nedsættelsen af udsynet
4.2. Afprøvningsbetingelser
4.2.1. Temperatur: 20 ± 5 ºC
4.2.2. Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar
4.2.3. Relativ fugtighed: 60 ± 20 %.
4.3. Prøveemner
Prøveemnerne skal være flade, kvadratiske med en side på 100 mm,
med tilnærmelsesvis plane og parallelle flader og med et centralt
fastgørelseshul med en diameter på 6,4 + 0,2 mm/− 0 mm om
nødvendigt.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 55
▼B
4.4. Fremgangsmåde
Prøvningen skal udføres på prøveemnets overflade, som repræsen-
terer den laminerede rudesyders ide, når denne er monteret på
traktoren, og ligeledes på indersiden, hvis denne er af plastmateriale.
4.4.1. Umiddelbart før og efter slibningen renses prøveemnerne på følgende
måde:
a) rensning med en hørlærredsklud og rent rindende vand;
b) skylning med destilleret vand eller demineraliseret vand;
c) tørring med en ilt- eller kvælstofstrøm;
d) fjernelse af alle mulige spor af vand ved let duppen med en en
hørlærredsklud. Om nødvendigt tørres der ved at trykke let
mellem to hørlærredsklude.
Enhver behandling med ultralyd bør undgås. Efter rengøringen må
prøveemnerne kun berøres i kanterne og skal beskyttes mod enhver
beskadigelse eller forurening af overfladen.
4.4.2. Prøveemnerne konditioneresi minds t 48 timer ved en temperatur på
20 ± 5 ºC og ved en relativ fugtighed på 60 ± 20 %.
4.4.3. Prøveemnet anbringes direkte mod integrationskuglens indgangsåb-
ning. Vinklen mellem lodret på dets overflade og strålebundtets akse
må ikke være større end 8º.
Dernæst foretages følgende aflæsninger:
AflæsningMed prøve-
emneMed
lysfældeMed
reflekti-
onsmålerRepræsenteret mængde
T1Nej Nej Ja Indfaldende lys
T2Ja Nej Ja Samlet lysmængde transmitteret af
prøveemnet
T3Nej Ja Nej Spredt lysfra uds tyret
T4Ja Ja Nej Spredt lysfra uds tyret og
prøveemnet
Aflæsningerne T1,T2,T3og T4gentagesmed andre bes temte
positioner for prøveemnet med henblik på at bestemme ensartet-
heden.
Faktoren for den samlede transmission Tt=T2/T1.
Faktoren for den spredte transmission, Td, beregnesved hjælp af
formlen:
Td¼T4/C0T3T2=T1 ðÞ
T1
Beregn dæmpningsgraden ved diffusion for udsynet eller for lyset,
eller for begge, ved hjælp af formlen:
Td
Tt/C2100 %
Mål den oprindelige dæmpning af udsynet for prøveemnet for mindst
fire punkter med lige stor afstand i det område, der ikke udsættes for
slibning, efter ovenstående formel. Beregn gennemsnittet af de
opnåede resultater for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger
kan man opnå en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje
regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund eller mere.
For hver sikkerhedsrude foretages tre prøvninger under samme
belastning. Anvend dæmpningen af udsynet som mål for den
underliggende slibning efter at prøveemnet har været underkastet
slidprøven.
Mål det spredte lys fra den bane, der udsættes for slid, for mindst fire
punkter med lige stor afstand langs denne bane i henhold til1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 56
▼B
ovenstående formel. Beregn gennemsnittet af de opnåede resultater
for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger kan man opnå en
gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje regelmæssigt med en
hastighed af 3 omdr./sekund eller mere.
4.5 Slidprøven udføres kun, såfremt prøvelaboratoriet anser det for
nødvendigt i betragtning af de informationer, som det råder over.
Undtagen for materialer af plexiglaser det i tilfælde af ændring af
f.eks. tykkelsen af mellemlægget eller materialet normalt ikke
nødvendigt at foretage andre prøvninger.
4.6. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
5. PRØVNING VED HØJ TEMPERATUR
5.1. Fremgangsmåde
Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 × 300 mm, som af
laboratoriet er udtaget på henholdsvis tre forruder eller tre andre
ruder end forruder, og hvis ene side svarer til rudens overkant,
opvarmestil 100 ºC.
Denne temperatur holdesi to timer, og derefter kølesprøveemnerne
ned til den omgivende temperatur. Såfremt sikkerhedsruden har to
ydre flader af ikke-organisk materiale, kan prøvningen udføres ved at
dyppe prøveemnet vertikalt i kogende vand i et nærmere anført
tidsrum, idet man søger at undgå uønskede varmechock. Såfremt
prøverne er udtaget af en forrude, skal en af kanterne udgøres af en
del af forrudenskant.
5.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Farvning af mellemlægget 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
5.3. Fortolkning af resultaterne
5.3.1. Prøvningen af modstandsdygtigheden ved høj temperatur anses for at
give et positivt resultat, såfremt der ikke opstår hverken blærer eller
andre fejl mere end 15 mm fra en ikke-skåret kant eller 25 mm fra en
skåret kant på prøveemnet eller mere end 10 mm fra eventuelle
revner, som måtte være opstået under prøvningen.
5.3.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøvningen af modstandsdygtigheden
ved høj temperatur, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
5.3.2.1. Alle prøvningerne giver et positivt resultat.
5.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
foretaget på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
6. PRØVNING AF LYSPÅVIRKNING
6.1. Forsøgsmetode
6.1.1. Udstyr
6.1.1.1. Lyskilde bestående af en kviksølvlampe med middelstort tryk
bestående af et quartz-rør, der ikke procedurer ozon, og hvis akse
er monteret vertikalt. Lampens nominelle dimensioner skal være 360
mm for længden og 9,5 mm for diameteren. Lysbuens længde skal
være 300 mm ± 4 mm. Lampens tilførselseffekt skal være på 750 W
±5 0W .
Enhver anden lyskilde med samme virkning som den ovenfor
definerede lampe kan anvendes. For at kontrollere, at virkningerne af
en anden kilde er de samme, skal der foretages en sammenligning
ved måling af den energimængde, der udsendes i et bånd med
bølgelængder gående fra 300 til 450 Nm, idet alle øvrige bølge-
længder er elimineret ved hjælp af tilstrækkelige filtre. Reservekilden
skal så anvendes med disse filtre.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 57
▼B
Når der er tale om sikkerhedsruder, for hvilke der ikke består nogen
tilfredsstillende sammenhæng mellem denne prøvning og anvendel-
sesbetingelserne, er det nødvendigt at revidere afprøvningsbetingel-
serne.
6.1.1.2. Forsyningstransformator og kondensator, der er i stand til at forsyne
lamper (6.1.1.1) med en begyndelsesspænding på mindst 1 100 V og
en driftsspænding på 500 ± 50 V.
6.1.1.3. Anordning, der skal holde og dreje prøveemnerne mellem 1 og 5
omdr./minut omkring lyskilden, der er placeret centralt, således at der
sikres en regelmæssig belysning.
6.1.2. Prøveemner
6.1.2.1. Prøveemnernes størrelse skal være 76 × 300 mm.6.1.2.2. Prøveemnerne udskæres af laboratoriet i rudernes øverste del, således
at:
— for andre ruder end forruderne er prøveemnernesøvers te kant
sammenfaldende med rudernes øverste kant
— for forrudernesvedkommende er prøveemnernesøvers te kant
sammenfaldende med den øverste grænse for den zone, hvori den
regelmæssige transmission skal kontrolleres og bestemmes i
overensstemmelse med punkt 9.1.2.2 i nærværende bilag.
6.1.3. Fremgangsmåde
Kontroller koefficienten for den regelmæssige transmission af lys
gennem tre prøveemner før belysningen og ifølge den frem-
gangsmåde, der er fastsat i punkt 9.1.1 — 9.1.2 i nærværende
bilag. Beskyt en del af hvert prøveemne mod strålerne og placer
derefter prøveemnet i prøvningsapparatet, idet længden er parallel
med lampens akse og i en afstand af 230 mm fra denne akse.
Fasthold prøveemnernes temperatur på 45 ºC ± 5 ºC under hele
prøvningen. Anbring den flade på det enkelte prøveemne, der
repræsenterer traktorrudens yderside, foran lampen. For den lampe-
type, der er defineret i punkt 6.1.1.1, skal belysningstiden være 100
timer.
Efter belysningen måles på ny den regelmæssige transmissionskoef-
ficient for lyset på den belyste flade på hvert prøveemne.
6.1.4. Hvert prøveemne (i alt tre) udsættes i overensstemmelse med
ovennævnte fremgangsmåde for en lyspåvirkning, således at bestrå-
lingen på hvert punkt af prøveemnet frembringer den samme effekt
på det benyttede mellemlæg som den, der frembringes af en
solbestråling på 1 400 W/m
2i 100 timer.
6.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Farvning af glasset 2 1
Farvning af mellemlægget 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
6.3. Fortolkning af resultaterne
6.3.1. Prøvningen af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkning anses for at
give et positivt resultat, såfremt følgende betingelser er opfyldt:
6.3.1.1. Den samlede transmissionsfaktor for lyset, idet transmissionen måles
i overensstemmelse med punkt 9.1.1 og 9.1.2 i nærværende bilag,
falder ikke til under 95 % af udgangsværdien inden bestrålingen og
falder ikke under nogen omstændigheder:
6.3.1.1.1. under 70 % for andre ruder end forruderne, der skal opfylde
forskrifterne vedrørende førerens synsfelt i alle retninger,
6.3.1.1.2. under 75 % for forruderne i den zone, hvor den regelmæssige
transmission skal kontrolleres, således som den er defineret i punkt
9.1.2.2 nedenfor.
6.3.1.2. Der kan imidlertid vise sig en let farvning, når prøveemnet
undersøges på hvid baggrund efter bestråling, men der må ikke
vise sig nogen andre fejl.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 58
▼B
6.3.2. En serie prøveemner, der indsendes til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøvningen af modstandsdygtigheden
mod lyspåvirkning, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
6.3.2.1. Alle prøvningerne giver et positivt resultat.6.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
foretaget på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
7. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD FUGT7.1. Fremgangsmåde
Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 × 300 mm anbringes
vertikalt i to uger i en lukket beholder, hvor temperaturen skal holdes
på 50 ± 2 ºC og den relative fugtighed på 95 ± 4 %(
1).
Prøveemnerne forberedes således, at:
— mindst én kant af prøveemnerne falder sammen med en
oprindelig kant på ruden.
Såfremt flere prøveemner afprøves på samme tid, skal der være et
tilstrækkeligt mellemrum mellem hvert af prøveemnerne.
Der skal træffes foranstaltninger til at sikre, at kondensat, der danner
sig på forsøgsbeholderens vægge eller loft ikke falder på prøveem-
nerne.
7.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Farvning af mellemlægget 1 2
De øvrige sekundære tages ikke i betragtning.
7.3. Fortolkning af resultaterne
7.3.1. Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til
modstandsdygtigheden mod fugt, såfremt der ikke observeres nogen
væsentlig ændring mere end 10 mm fra de ikke-afskårne kanter og
mere end 15 mm fra de afskårne kanter efter et ophold på to timer i
den omgivende luft for så vidt angår almindelige og behandlede
laminerede ruder, og efter et ophold på 48 timer i den omgivende luft
for så vidt angår ruder beklædt med plastmateriale samt plexiglas.
7.3.2. En serie prøveemner indsendt til typegodkendelse anses for tilfreds-
stillende med hensyn til prøvningen af modstandsdygtigheden mod
fugt, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
7.3.2.1. Alle prøvninger giver et positivt resultat.7.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR
TEMPERATURÆNDRINGER
8.1. Prøvemetode
To prøveemner på 300 × 300 mm anbringesi et lukket rum ved en
temperatur på − 40 ºC ± 5 ºC i seks timer; de anbringes derefter i fri
luft ved en temperatur på (23 ºC ± 2 ºC) i en time eller indtil det
tidspunkt, hvor prøveemnerne når en ligevægtstemperatur. De
placeresderefter i en lufts trøm med en temperatur på 72 ºC ± 2 ºC
i tre timer. Efter at være blevet anbragt i fri luft ved 23 ºC ± 2 ºC og
afkølet til denne temperatur, undersøges prøverne.
8.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 59
(1) Disse afprøvningsbetingelser udelukker enhver kondensering på prøveemnerne.
▼B
Farveløst Tonet
Farvning af mellemlægget eller
plastbeklædningen 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
8.3. Fortolkning af resultaterne
Prøvningen af modstandsdygtigheden mod temperaturændringer
anses for at have givet et positivt resultat, hvis prøverne ikke viser
krakeleringer, uklarheder, delaminering eller anden indlysende
forringelse.
9. OPTISKE EGENSKABER9.1. Prøvning af lysgennemgang
9.1.1. Udstyr
9.1.1.1. Lyskilde, bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en
volumen af form som et parallelepipedum på 1,5 mm × 1,5 mm × 3
mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens
farvetemperatur er 2 856 K ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres
ved +/−
1
1000. Måleapparatet, der anvendestil kontrol af denne
spænding, skal have en passende nøjagtighed til dette formål.
9.1.1.2. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst
500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Linsens fulde åbning
må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og lyskilden skal
reguleres således, at der opnås et tilnærmelsesvis parallelt stråle-
bundt. Der anbringes en blænder til at begrænse strålebundtets
diameter til 7 mm ± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i enafstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen på modsat side af lyskilden.
Målepunktet skal ligge midt i strålebundtet.
9.1.1.3. Måleapparat. Modtageren skal have en relativ spektral følsomhed
svarende til CIE's(
1) relative spektrale lysvirkning for det fotoptiske
billede. Modtagerens følsomme flade skal være dækket af en spreder
og skal mindst være to gange tværsnittet af det parallele strålebundt,
som udsendes af det optiske system. Såfremt der anvendes en
integrationskugle, skal kuglens åbning være mindst to gange
tværsnittet af det parallelle strålebundt. Enheden modtagermåle-
apparat skal have en linearitet bedre end 2 % i den nyttige del af
skalaen. Modtageren skal være centreret på strålebundtets akse.
9.1.2. Fremgangsmåde
Målesystemets følsomhed skal justeres således, at apparatet til
måling af modtagerens reaktion viser 100 delestreger, når sikker-
hedsruden ikke er anbragt i lysbanen. Såfremt modtageren ikke
modtager noget lys, skal apparatet vise O.
Sikkerhedsruden skal anbringes i en afstand fra modtageren på fem
gange modtagerens diameter. Sikkerhedsruden skal anbringes
mellem blænderen og modtageren: den skal orienteres således, at
strålebundtets indfaldsvinkel er 0º ± 5º. Transmissionsfaktoren for
det regelmæssige lys skal måles på sikkerhedsruden; for hvert af de
målte punkter aflæses antallet af delestreger, n, på måleapparatet.
Den regelmæssige transmissionskoefficient for lyset τrer lig med n/
100.
9.1.2.1. Når der er tale om forruder, kan der anvendesto prøvemetoder, idet
der kan anvendes enten et prøveemne udskåret i den fladeste del af
en forrude eller et særlig forberedt kvadratisk stykke med samme
karakteristika med hensyn til materiale og tykkelse som en forrude,
idet målingerne foretagesvinkelret på ruden.
9.1.2.2. Prøvningen udføresi zone I ′, som er omhandlet i punkt 9.2.5.2 i
nærværende bilag.
9.1.2.3. For traktorer, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, som
omhandlet i punkt 9.2.5 i dette bilag, udføresprøvningen i zone I ′,
som omhandlet i punkt 9.2.5.3 i dette bilag.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 60
(1) Den internationale Belysningskommission.
▼B
9.1.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Farvning af glasset 1 2Farvning af mellemlægget (i lami-
nerede forruder) 1 2
Ikke indlagt Indlagt
Solskærm og/eller solfilterfilm 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
9.1.4. Fortolkning af resultaterne
9.1.4.1. Den regelmæssige transmission målt i overensstemmelse med punkt
9.1.2 må ikke i tilfælde af forruder være mindre end 75 % og i
tilfælde af andre ruder end forruder være mindre end 70 %.
9.1.4.2. I tilfælde af vinduer, der befinder sig på steder, som ikke spiller
nogen væsentlig rolle for førerens udsyn (f.eks. glastag), kan den
regelmæssige transmissionskoefficient for lyset fra ruden være
mindre end 70 %. Ruder med en regelmæssig transmissionskoef-
ficient for lyset på mindre end 70 % skal mærkes med et passende
symbol.
9.2. Prøvning af optisk forvrængning
9.2.1. Anvendelsesområde
Den anførte metode er en projektionsmetode, der giver mulighed for
at vurdere den optiske forvrængning for en sikkerhedsrude.
9.2.1.1. Definitioner
9.2.1.1.1. Optisk afbøjning: vinkel som den tilsyneladende retning danner med
den sande retning for et punkt set gennem sikkerhedsruden. Værdien
af denne vinkel er funktion af indfaldsvinkelen for synskredsen,
rudens tykkelse og hældning samt krumningsradius på indfalds-
punktet.
9.2.1.1.2. Optisk forvrængning i en retning MM ′: algebraisk vinkelafbøjnings-
forskel ∆αmålt mellem to punkter M og M ′på rudensoverflade, der
har en sådan afstand, at deres projektioner i et plan vinkelret på
observationsretningen ligger i en afstand med en fast værdi ∆x( se
fig. 6).
En afbøjning mod urets retning anses for positiv og en afbøjning med
uretsretning ans esfor negativ.
9.2.1.1.3. Optisk forvrængning i punkt M: maksimal optisk forvrængning for
alle retningerne MM ′fra punktet M.
9.2.1.2. Udstyr
Denne metode er baseret på projektion på en skærm af et passende
prøvebillede gennem den sikkerhedsrude, der afprøves. Ændringen af
formen af det projicerede billede, forårsaget af indsættelse af ruden i
lysets bane, giver et mål for den optiske forvrængning. Udstyret
består af følgende dele opstillet som vist i figur 9.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 61
▼B
Figur 6
Skematisk fremstilling af forvrængningen
Bemærk: ∆α=α1−α2er den optiske forvrængning i retningen MM ′.
∆x= MC er afstanden mellem de to rette linjer parallelle med
observationsretningen og gående gennem punkterne M og M ′.
Figur 7
Optisk opstilling af projektoren
9.2.1.2.1. Projektor af god kvalitet med en punktuel lyskilde med stor lysstyrke
og med f.eks. følgende karakteristika:
— brændvidde på mindst 90 mm;
— åbning på ca. 1/2,5;— 150 W halogenkvartslampe (ved anvendelse uden filter);— 250 W 3-kvartslampe (ved anvendelse af et grønt filter).1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 62
▼B
Figur 8
Forstørret del af diapositivet
Projiceringsanordningen er skematisk gengivet i figur 7. En blænder
med en diameter på 8 mm skal være anbragt ca. 10 mm fra
objektivlinsen.
9.2.1.2.2. Diapositiver (prøvebilleder) bestående f.eks. af et net af klare cirkler
på mørk baggrund (se figur 8). Diapositiverne skal være af høj
kvalitet og godt kontrasteret, for at der kan foretages målinger med
en fejlmargen på mindre end 5 %. Når den afprøvede rude ikke er til
stede, skal cirklernes dimensioner være sådan, at de, når de
projiceres, danner et net af cirkler på skærmen med diameteren
R1þR2
R1∆x med ∆x = 4 mm (se figur 6 og 9).
Figur 9
Opstilling af udstyret til prøvning af optisk forvrængning
9.2.1.2.3. Stativ, helst af en type, der tillader lodrette og vandrette bevæglser
samt en rotation af sikkerhedsruden.
9.2.1.2.4. Kontrolskabelon til måling af dimensionsændringer, såfremt en
hurtig beregning er ønsket. En passende form er vist i figur 10.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 63
▼B
Figur 10
Eksempel på passende kontrolskabelon
9.2.1.3. Fremgangsmåde
9.2.1.3.1. Generelt
Anbring sikkerhedsruden på stativet (9.2.1.2.3) i den anførte
hældningsvinkel. Projicer prøvediapositivet gennem den overflade,
der skal undersøges. Drej ruden eller flyt den enten horisontalt eller
vertikalt med henblik på undersøgelse af hele den specificerede flade.
9.2.1.3.2. Beregning ved hjælp af en kontrolskabelon
Såfremt en hurtig beregning er tilstrækkelig, med en præcision på
ikke over 20 %, beregnesværdien A (s e figur 10) ud fra
grænseværdien ∆αL, for afbøjningsændringen og værdien R2,so m
er afstanden mellem sikkerhedsruden og projektionsskærmen:
A¼0;145∆αL/C1R2
Forholdet mellem ændringen i det projicerede billedesdiameter, ∆d,
og ændringen i vinkelafbøjningen, ∆α,er givet ved formlen:
∆d¼0;29∆α/C1R2
hvor
∆d er udtrykt i millimeter
A er udtrykt i millimeter∆α
Ler udtrykt i bueminutter
∆αer udtrykt i bueminutter
R2er udtrykt i meter.
9.2.1.3.3. Måling ved hjælp af fotoelektrisk udstyr
Såfremt der krævesen nøjagtig måling med en s tørre nøjagtighed end
10 % af grænseværdien, måles værdien ∆d på projektionsaksen, idet
værdien af bredden af det lysende punkt fastsættes på det punkt, hvor
luminansen er 0,5 gange lyskasterens maksimale luminans.
9.2.1.4. Resultaternes udtryk
Vurder den optiske forvrængning for sikkerhedsruderne ved måling
af d på ethvert punkt af overfladen og i alle retninger med henblik på
et finde ∆d max.
9.2.1.5. Anden metode
Desuden er det tilladt at anvende den strioskopiske teknik som
variant af projektionsteknikkerne, forudsat at den nøjagtighed af
målingerne, der er anført i punkt 9.2.1.3.2 og i punkt 9.2.1.3.3,
bevares.
9.2.1.6. Afstanden ∆x skal være 4 mm.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 64
▼B
9.2.1.7. Forruden skal være monteret med en hældningsvinkel svarende til
traktorenshældnings vinkel.
9.2.1.8. Projektionsaksen i horisontalplanet skal holdes i en position tilnær-
melsesvis vinkelret på forrudens spor i dette plan.
9.2.2. Målingerne foretagesi zone I, s om omhandlet i punkt 9.2.5.2 i dette
bilag.
9.2.2.1. For traktorer, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, som
omhandlet i punkt 9.2.5 i dette bilag, i zone I ′defineret i punkt
9.2.5.3 i dette bilag.
9.2.2.2. Traktortype
Prøvningen skal gentages, såfremt forruden skal monteres på en
traktortype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den
traktortype, for hvilken forruden allerede er typegodkendt.
9.2.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
9.2.3.1. Materialetsart
Spejlglas Floatglas Vinduesglas
112
9.2.3.2. Andre se kundære kendetegn
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
9.2.4. Antal prøveemner
Der afprøvesfire prøveemner.
9.2.5. Definition af synsfeltet for traktorernes forruder.
9.2.5.1. Synsfeltet defineres ud fra:
9.2.5.1.1. »referencepunktet« som defineret i punkt 1.2 i bilaget vedrørende
synsfeltet til Rådets direktiv 74/347/EØF af 25. juni 1974 om
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende synsfelt og
forrudeviskere for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer. Dette punkt
er i det følgende betegnet met 0.
9.2.5.1.2. en ret linje 0Q, som er den vandrette rette linje, der går igennem
referencepunktet og vinkelret på traktorenslængdes ymmetriplan.
9.2.5.2. Zone I — forrudenszone, der er afgræns et af forrudenss kæring med
følgende fire planer:
P1— et lodret plan, som går igennem referencepunktet og som
danner en vinkel på 15º mod den venstre del af traktorens
længdesymmetriplan,
P2— et lodret plan, der er symmetrisk med P1 i forhold til
traktorenslængdes ymmetriplan.
Såfremt denne konstruktion ikke er mulig (der er f.eks. ikke
noget længdesymmetriplan), anvendes som P2 det plan, der er
symmetrisk med P1 i forhold til traktorens længdeplan, der
går igennem referencepunktet,
P3— et plan, der indeholder den rette linje 0Q, og som danner en
vinkel på 10º over horisontalplanet,
P4— et plan, der indeholder den rette linje 0Q, og som danner en
vinkel på 8º under horisontalplanet.
9.2.5.3. For traktorer, hvor det ikke er muligt at bestemme zone I, som
omhandlet i punkt 9.2.5 i dette bilag, udgør zone I ′forrudenss amlede
overflade.
9.2.6. Fortolkning af resultaterne
En type forrude anses for tilfredsstillende med hensyn til den optiske
forvrængning, såfremt forvrængningen på de fire emner der afprøves,
ikke overstiger en maksimal værdi på 2 bueminutter i zone I eller i
zone I′:
9.2.6.1. Der skal ikke foretages nogen måling i en 100 mm bred yderzone.
9.2.6.2. I forbindelse med todelte forruder foretages der ingen måling i en
stribe på 35 mm fra den kant af ruden, der kan støde op til
adskillelsesstolpen.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 65
▼B
9.3. Prøvning af adskillelse af sekundærbilledet
9.3.1. Anvendelsesområde
Der anerkendesto prøvemetoder:
— prøvemetode med skive
— prøvemetode med kollimator.
Disse prøvningsmetoder kan eventuelt anvendes til typegodkendel-
sesafprøvning, kvalitetskontrol eller produktevaluering.
9.3.1.1. Pr øvning med skive
9.3.1.1.1. Udstyr
Denne metode er baseret på undersøgelse af en belyst skive gennem
sikkerhedsruden. Skiven kan være udformet således, at prøvningen
kan foretagesefter en enkel metode med »godkendt, ikke godkendt«.
Skiven skal helst være af en af følgende typer:
a) Belyst ringformet skive, hvis udvendige diameter, D, spænder
over en vinkel på ηbueminutter i et punkt beliggende i en afstand
af x meter (figur 11a).
b) Belyst »ring and spot«-skive, hvis dimensioner er sådanne, at
afstanden fra et punkt beliggende på kanten af pletten til det
punkt, der er nærmest ved ringens indre, D, spænder over en
vinkel på ηbueminutter i et punkt beliggende i en afstand af x
meter (figur 11b).
hvorηer grænseværdien for adskillelsen af sekundærbilledet
x er afstanden mellem sikkerhedsruden og skiven (ikke under 7 m)
D er givet ved formlen:
D¼x/C1tgη
Den belyste skive består af en lyskasse med et rumfang på ca. 300
mm × 300 mm × 150 mm, hvis forside nemmest fremstilles af et glas
dækket af sort uigennemsigtigt papir eller af mat sort maling. Kassen
skal være belyst af en passende lyskilde. Kassens indre skal være
dækket af et lag mat hvid maling. Det kan være praktisk at anvendeandre former for skiver, som f.eks. den i figur 14 viste. Det er
ligeledes muligt at erstatte skiven med en projektionsanordning og
undersøge de fremkomne billeder på en skærm.
9.3.1.1.2. Fremgangsmåde
Sikkerhedsruden skal monteres med sin specificerede hældnings-
vinkel på et passende stativ, således at observationen ikke i
horisontalplanet gående gennem skivens centrum.
Lyskassen skal observeres i et mørkt eller halvmørkt lokale. Hver af
sikkerhedsrudens dele skal undersøges med henblik på at opdage
tilstedeværelsen af ethvert sekundært billede i tilknytning til den
belyste skive. Sikkerhedsruden skal være drejet således, at den
korrekte observationsretning bevares. Der kan anvendes en lup til
denne undersøgelse.
9.3.1.1.3. Resultaternes udtryk
Bestem, om
— cirklens primær- og sekundærbilleder under anvendelse af skive
a) (se figur 11a adskiller sig, dvs. om grænseværdien for η
overstiges, eller,
— plettens sekundærbillede under anvendelse af skive b) (se figur
11b) passerer tangentpunktet med cirklens indre kant, dvs. om
grænseværdien for ηoverstiges.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 66
▼B
Figur 11
Skivernes dimensioner
Figur 12
Opstilling af udstyret
1. Pære
2. Kondensator, åbning > 8,6 mm
3. Skærm af slebet glas, åbning > kondensatorens åbning
4. Farvet filter med centralt hul med diameter /asymptequal0,3 mm, diameter > 8,6 mm
5. Plade med polarkoordinator, diameter > 8,6 mm
6. Akromatisk linse, f ≥86 mm, åbning = 10 mm
7. Akromatisk linse, f ≥86 mm, åbning = 10 mm
8. Sort punkt, diameter /asymptequal0,3 mm
9. Akromatisk linse, f = 20 mm, åbning ≤10 mm
Figur 13
Udstyr til prøvning med kollimator1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 67
▼B
9.3.1.2. Pr øvning med kollimator
Om nødvendigt skal den i dette afsnit beskrevne procedure anvendes.
9.3.1.2.1. Udstyr
Udstyret består at en kollimator og et teleskop og kan gennemføres i
henhold til figur 13. Der kan imidlertid anvendesethvert andet
tilsvarende optisk system.
9.3.1.2.2. Fremgangsmåde
Kollimatoren danner uendelig langt borte billedet af et polarkoordi-
natsystem med et lysende punkt i centrum (se figur 14). I
observationsteleskopets brændplan anbringes på den optiske akse et
lille mørkt punkt med en diameter lidt større end det projicerede
lysende punkts diameter, hvorved det lysende punkt skjules.
Figur 14
Eksempel på observation i henhold til prøvemetoden med
kollimator
Såfremt et prøveemne med et sekundærbillede anbringes mellem
teleskopet og kollimatoren, er et andet lysende punkt med mindre
intensitet synligt på en vis afstand i centrum af polarkoordinatsy-
stemet. Sekundærbilledadskillelsen kan siges at være repræsenteret af
afstanden mellem de to lysende punkter, der observeres ved hjælp af
observationsteleskopet (se figur 14). (Afstanden mellem det sorte1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 68
▼B
punkt og det lysende punkt i centrum af polarkoordinatsystemet
repræsenterer den optiske afbøjning).
9.3.1.2.3. Resultaternes udtryk
Undersøg først sikkerhedsruden ved hjælp af en enkel metode med
henblik på at bestemme det område, der giver det betydeligste
sekundærbillede. Undersøg derefter dette område ved hjælp af
teleskopet under den passende indfaldsvinkel. Mål derefter den
maksimale sekundærbilledadskillelse.
9.3.1.3. Observationsretningen i horisontalplanet skal holdes tilnærmelsesvis
vinkelret på forrudenss por i dette plan.
9.3.2. Målingerne foretagesefter kategorierne af traktorer i zonerne s om
defineret i punkt 9.2.2 ovenfor.
9.3.2.1. Traktortype
Prøvningen skal gentages, såfremt forruden skal monteres på en
traktortype, hvis synsfelt fortil er forskelligt fra synsfeltet på den
traktortype, for hvilken forruden allerede er typegodkendt.
9.3.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
9.3.3.1. Materialetsart
Spejlglas Floatglas Vinduesglas
112
9.3.3.2. Andre se kundære kendetegn
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
9.3.4. Antal prøveemner
Der afprøvesfire prøveemner.
9.3.5. Fortolkning af resultaterne
En type forrude anses for tilfredsstillende med hensyn til adskillelsen
af sekundærbilledet, såfremt adskillelsen af primær- og sekundær-
billederne i de fire prøveemner ikke overstiger en maksimal værdi på
15 bueminutter.
9.3.5.1. Der foretagesingen måling i en 100 mm bred yderzone.
9.3.5.2. I forbindelse med todelte forruder foretages der ingen måling i en
stribe på 35 mm fra den kant af ruden, der kan støde op til
adskillelsesstolpen.
9.4. Identifikation af farverne
Såfremt en forrude er tonet i de zoner, der er defineret i pkt. 9.2.5.2
eller 9.2.5.3, kontrolleresdet på fire forruder, at nedens tående farver
kan identificeres:
hvid
selektiv gulrødgrønblåorangegul.
10. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD ILD10.1. Formål og anvendelsesområde
Denne metode giver mulighed for at bestemme den horisontale
forbrændingshastighed for materialer anvendt i traktorers førerhus,
efter at de har været udsat for en mindre flamme. Denne metode
giver mulighed for at kontrollere materialer og dele i traktorernes
indvendige beklædning enkeltvis eller sammen indtil en tykkelse af
15 mm. Metoden anvendestil at vurdere ens artetheden af partier af
produktionen af disse materialer med hensyn til brandegenskaberne. I
betragtning af de mange forskelle mellem reelle situationer i
dagligdagen og de præcise afprøvningsbetingelser, der er specificeret
i denne metode (anvendelse og orientering indvendigt i traktoren,1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 69
▼B
anvendelsesbetingelser, flammekilde osv.), kan denne ikke anses for
at være egnet til vurdering af alle brandegenskaberne på en virkelig
traktor.
10.2. Definitioner
10.2.1. Brandhastighed: kvotient for den brændte afstand, målt i henhold til
denne metode ved den tid, som flammen skal bruge til at gennemløbe
denne afstand. Udtrykkes i millimeter pr. minut.
10.2.2. Sammensat materiale: materiale bestående af flere lag materialer, ens
eller forskellige, presset sammen ved cementering, limning, beklæd-
ning, svejsning osv.
Når samlingen indeholder afbrydelser, (f.eks. søm, hyppige svejse-
punkter, nitning osv.), som giver mulighed for individuelle
prøveudtagninger i overensstemmelse med punkt 10.5, anses
materialerne ikke for sammensatte.
10.2.3. Udsat flade: den flade, som vender mod førehuset, når materialet er
monteret på traktoren.
10.3. Princip
Et prøveemne anbringes horisontalt på et U-formet stativ og udsættes
for en flamme med ringe energi i 15 si et forbrændings kammer, idet
flammen virker på prøveemnetsfrie kant. Prøvningen giver mulighed
for at bestemme om flammen slukkes og hvornår eller den tid, som
flammen skal bruge for at gennemløbe en målt afstand.
10.4. Udstyr
10.4.1. Forbrændingskammer (figur 15) helst af rustfrit stål, med de i figur
16 anførte dimensioner.
Forsiden på dette kammer har en ikke-brandbar observationsrude,
som kan dække hele forsiden og som kan fungere som indgangsluge.
Kammerets underside er gennemhullet af ventilationshuller og
oversiden har en udluftningssprække hele vejen rundt.
Kammeret hviler på fire fødder, der er 10 mm høje. På en af siderne
kan kammeret have en åbning til indføring af den udstyrede
prøveholder; på den anden side føres gasslangen ind gennem en
åbning. Det smeltede materiale opsamles i en skål (se figur 17)
anbragt på kammeretsbund mellem ventilations hullerne uden at
tildække disse.
Figur 15
Eksempel på forbrændingskammer, med prøveholder og skål1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 70
▼B
Figur 16
Eksempel på forbrændingskammer
Figur 17
Eksempel på skål
10.4.2. Prøvebeholder bestående af to U-formede metalplader eller rammer
af korrosionsbestandigt materiale. Dimensionerne er anført i figur 18.
Den nederste plade har tapper og den øverste plade tilsvarende
udboringer, således at prøveemnet kan fastgøres sikkert.
Tapperne tjener ligeledes som målepunkter for begyndelsen og
afslutningen af brandafstanden.
Et stativ, bestående af varmebestandige tråde med en diameter på
0,25 mm udspændt på tværs af prøveholderens nederste plade med
mellemrum på 25 mm (se figur 19), skal forefindes.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 71
▼B
Figur 18
Eksempel på prøveholder
Figur 19
Eksempel på udsnit af den U-formede ramme, underste del
beregnet til udstyring med støttetråde
Prøveemnets nederste del skal befinde sig i en afstand af 178 mm
over bundpladen. Afstanden mellem prøveholderens kant og
kammerets yderste punkt skal være 22 mm; afstanden mellem
kanterne på langs af prøveholderen og kammerets sider skal være 50
mm (alle dimensioner målt indvendigt) (se figur 15 og 16).
10.4.3. Gasbrænder. Denne lille flammekilde udgøres af en bunsenbrænder
med en indvendig diameter på 9,5 mm. Denne anbringesi
forbrændingskammeret således, at dysens centrum befinder sig 19
mm under midten af underkanten på prøveemnets åbne side (se figur
16).1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 72
▼B
10.4.4. Prøvegas. Den gas, som brænderen modtager, skal have en varme-
evne på omkring 38 MJ/m3(f.eks. naturgas).
10.4.5. Metalkam, mindst 110 mm lang og med syv eller otte tænder med
afrundet spids for hver 25 mm.
10.4.6. Kronometer med en nøjagtighed på 0,5 s.10.4.7. Stinkskab. Forbrændingskammeret kan anbringes i et laboratorie-
stinkskab, forudsat at dette stinkskabs indvendige volumen er mindst
20 gange, men højest 110 gange større end forbrændingskammerets
volumen, og at ingen af detsdimens ioner (højde, bredde eller dybde)
er større end 2,5 gange en af de to andre.
Før prøvningen måles luftens vertikale hastighed i stinkskabet 100
mm foran og bagved det område, der er beregnet til forbrænd-
ingskammeret. Den skal ligge på mellem 0,10 og 0,30 m/s, således at
det undgås, at operatøren eventuelt generes af forbrændingsproduk-
terne. Det er muligt at anvende et stinkskab med naturlig ventilation
med en passende lufthastighed.
10.5. Prøveemne
10.5.1. Form og dimensioner
Prøveemnets form og dimensioner er givet i figur 20. Tykkelsen af
prøveemnet svarer til tykkelsen af det produkt, der skal afprøves. Den
må imidlertid ikke overstige 13 mm. Såfremt prøveemnet tillader det,
skal dets tværsnit være konstant over hele længden. Såfremt et
produktsform og dimens ioner ikke tillader udtagning af en prøve af
en bestemt dimension, skal følgende mindstedimensioner overholdes:
a) for emner med en bredde på mellem 3 og 60 mm, skal længden
være 356 mm. I dette tilfælde afprøvesmaterialet på produktets
bredde
b) for emner med en bredde på mellem 60 og 100 mm skal længden
være mindst 138 mm. I dette tilfælde svarer den mulige
forbrændingsafstand til emnets længde, idet målingen begynder
ved første målepunkt
c) emner med en bredde på under 60 mm og en længde på under 356
mm samt emner med en bredde på mellem 60 og 100 mm, men
med en længde på under 138 mm, samt emner med en bredde på
under 3 mm kan ikke afprøvesifølge denne metode.
10.5.2. Prøveudtagning
Der udtages mindst fem prøver i det materiale, der skal afprøves. I
materialer med forskellige forbrændingshastigheder ifølge materi-
aleretningen (hvilket fastslås ved indledende forsøg) skal de fem
prøver (eller flere) udtagesog anbringesi prøveapparatet, s åledesat
det bliver muligt at måle den højeste forbrændingshastighed. Når
materialet leveres afskåret i bestemte bredder, skal der afskæres en
længde på mindst 500 mm på hele bredden. Prøverne skal udtages på
emnet i en afstand af mindst 100 mm fra materialets kant og med lige
store mellemrum.
Prøverne skal udtages på samme måde på de færdige produkter,
s åfremt produktetsform tillader det. Såfremt produktetstykkels e
overstiger 13 mm, skal den reduceres til 13 mm ved en mekanisk
metode på den modsatte side af den, der vender ind mod førerhuset.
De sammensatte materialer (se pkt. 10.2.2) skal afprøves som et
ensartet stykke.
I tilfælde af flere lag af forskellige materialer, der ikke anses for
sammensatte, skal ethvert lag i en dybde af 13 mm fra den overflade,
der vender mod førerkabinen, afprøves særskilt.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 73
▼B
Figur 20
Prøveemne
10.5.3. Konditionering
Prøverne skal opbevares i mindst 24 timer og højst syv dage ved en
temperatur på 23 ± 2 ºC med en relativ fugtighed på 50 ± 5 % og
blive under disse betingelser indtil prøvningen.
10.6. Fremgangsmåde
10.6.1. Anbring prøverne med lodden eller polstret overflade på en plan
flade og red dem to gange mod luven med kammen (pkt. 10.4.5).
10.6.2. Anbring prøven i prøveholderen (pkt. 10.4.2) således at den side, der
vender nedad, drejesi retning af flammen.
10.6.3. Gasflammen indstilles til en højde af 30 mm ved hjælp af det mærke,
der er anført på kammeret, idet brænderensluftindtag er lukket.
Flammen skal have brændt mindst et minut med henblik på
stabilisering, inden prøvningerne indledes.
10.6.4. Prøveholderen skubbes ind i forbrændingskammeret, således at
prøvens ende udsættes for flammen, og 15 sekunder senere afbrydes
gastilførslen.
10.6.5. Målingen af forbrændingstiden starter i det øjeblik, hvor flammens
forreste del passerer det første målepunkt. Observer flammens
udbredelse på den side, der brænder hurtigst (over- eller underside).
10.6.6. Målingen af forbrændingstiden afsluttes, når flammen når det sidste
målepunkt, eller når flammen slukkes, før den når dette punkt.
Såfremt flammen ikke når det sidste målepunkt, måles den brændte
afstand indtil det punkt, hvor flammen slukkes. Den brændte afstand
er den opløste del af prøveemnet, ødelagt på overfladen eller
indvendigt af forbrændingen.
10.6.7. Såfremt prøveemnet ikke antændes, eller såfremt det ikke fortsætter
med at brænde efter at brænderen er slukket, eller såfremt flammen
endog slukkes, inden den har nået det første målepunkt, således at det
ikke er muligt at måle en forbrændingsperiode, anføres det i
prøverapporten, at forbrændingshastigheden er 0 mm/minut.
10.6.8. Under en serie prøvninger eller ved gentagne prøvninger skal man
sikre sig, at forbrændingskammeret og prøveholderen hat en
maksimal temperatur på 30 ºC, inden prøvningen indledes.
10.7. Beregninger
Forbrændingshastigheden, B, i mm pr. minut er givet ved formlen:
B¼s
t/C260
hvor
ser længden, i mm, af den brændte afs tand,1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 74
▼B
t er forbrændingsperioden, i sek., for afstanden s.
10.8. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
10.9. Fortolkning af resultaterne
Sikkerhedsruden beklædt med plastmateriale (pkt. 2.3) og sikker-
hedsruden af plexiglas (pkt. 2.4) anses for tilfredsstillende med
hensyn til modstandsdygtigheden mod ild, såfremt forbrændingsha-
stigheden ikke overstiger 250 mm/minut.
11. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR
KEMISKE STOFFER
11.1. Kemiske stoffer, der skal anvendes
11.1.1. Ikke-abrasiv sæbeopløsning: 1 vægtprocent af kaliumoleat i afioni-
seret vand;
11.1.2. Rensemiddel til ruder: vandopløsning af isopropanol og dipropylen-
glykolmonomethylæter, hver i en koncentration på mellem 5 og 10
vægtprocent og af ammoniumhydroxid i en koncentration på mellem
1 og 5 vægtprocent;
11.1.3. Ikke-fortyndet denatureret alkohol: 1 volumendel methylalkohol i 10
volumendele ethylalkohol;
11.1.4. Referencebenzin: blanding på 50 volumenprocent toluen, 30
volumenprocent 2.2.4 trimethypentan, 15 volumenprocent 2.4.4
trimethyl-1-penten og 5 volumenprocent ethylalkohol;
11.1.5. Referencekerosen: blanding på 50 volumenprocent n-oktan og 50
volumenprocent n-dekan.
11.2. Prøvemetoder
To prøveemner på 180 × 25 mm afprøvesmed hvert af de kemis ke
stoffer, der er anført i pkt. 11.1 ovenfor, idet der anvendes et nye
prøveemne til hver prøvning og hvert produkt. Efter hver prøvning
renses prøveemnerne ifølge fabrikantens instruktioner og konditio-
neresderefter i 48 timer ved en temperatur på 23 ± 2 ºC og en relativ
fugtigheds på 50 % ± 5 %. Disse betingelser bevares under
prøvningerne.
Prøveemnerne dyppes fuldstændigt ned i forsøgsvæsken, holdes
neddykket i et minut, trækkesop og tørresøjeblikkeligt med en
absorberende bomuldsklud (ren).
11.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Farvning af mellemlægget eller
plastbeklædningen 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
11.4. Fortolkning af resultaterne
11.4.1. Prøvningen af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer anses
for positiv, hvis prøveemnet ikke viser nogen blødgøring,
klæbrighed, overfladekrakeleringer eller tydeligt tab af gennem-
sigtighed.
11.4.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden over for
kemiske stoffer, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt:
11.4.2.1. Alle prøvninger har givet et positivt resultat.11.4.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny række
prøvninger udført på en ny serie prøveemner har givet et positiv
resultat.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 75
▼B
BILAG III-D
FORRUDER AF HÆRDET GLAS
1. DEFINITION AF TYPEN
Forruder af hærdet glas anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt
de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende primære eller
sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. fabriks- eller varemærke
1.1.2. form og dimensioner.
Forruder af hærdet glaskan opdelesi to grupper for s å vidt angår
prøvningerne vedrørende brud og mekaniske egenskaber:
1.1.2.1. plane forruder
1.1.2.2. buede forruder
1.1.3. den tykkelseskategori, der er fastlagt på grundlag af den nominelle
tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 2 mm:
Kategori I e ≤4,5 mm
Kategori II 4,5 mm < e ≤5,5 mm
Kategori III 5,5 mm < e ≤6,5 mm
Kategori IV 6,5 mm < e
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)1.2.2. glassets farvning (farveløst eller tonet)1.2.3. tilstedeværelse af varmelegeme eller ikke1.2.4. tilstedeværelse af solfilterfilm eller ikke
2. BRUDPRØVNING
2.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
2.1.1. Kun materialetsart tagesi betragtning.
2.1.2. Floatglas og vinduesglas anses for at have samme vanskeligheds-
indeks.
2.1.3. Brudprøvningen skal gentages ved skift fra spejlglas til floatglas eller
vinduesglas og omvendt.
2.1.4. Prøvningerne skal gentages, såfremt der anvendes andre solfilterfilm
end påmalede striber.
2.2. Andre prøveemner
Seks prøveemner af den serie forruder, der har den mindste
udfoldede flade, og seks prøveemner af den serie forruder, der har
den største udfoldede flade, valgt i henhold til bestemmelserne i bilag
III-M, skal underkastes prøvninger.
2.3. Forskellige glaszoner
En forrude af hærdet glass kal omfatte to hovedzoner, F I og F II; den
kan ligeledesomfatte en mellemzone, F III.
Disse zoner defineres således:
2.3.1. Zone F I: mindst 7 cm bred yderzone med fint brud, der følger hele
forrudens kant, og som omfatter en 2 cm bred yderstribe, som ikke
tages i betragtning ved vurderingen af prøvningsresultaterne.
2.3.2. Zone F II: udsynszone med variabelt brud, som altid omfatter en
rektangulær del, der er mindst 20 cm høj og 50 cm lang.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 76
▼B
2.3.2.1. Rektangletscentrum befinder s ig i en cirkel med en radiuspå 10 cm,
der er centreret i referencepunktetsprojektion.
2.3.2.2. For traktorer, hvor det ikke er muligt at bestemme referencepunktet,
skal udsynszonens position angives i afprøvningsrapporten.
2.3.2.3. Højden af ovennævnte rektangel kan nedsættes til 15 cm for forruder
med en højde på under 44 cm.
2.3.3. Zone F III: mellemzone, hvis bredde ikke kan oversige 5 cm, og som
er beliggende mellem zone F I og F II.
2.4. Afprøvningsmetode
Den anvendte metode er den i afsnit 1 i bilag 3 beskrevne.
2.5. Anslagspunkter (se bilag III-N, figur 2)
2.5.1. Anslagspunkterne vælges som følger:
Punkt 1: i den midterste del af zone F II på et sted, der er uden for en
stærk eller en svag spænding,
Punkt 2: i zone F III, så tæt som muligt ved zone F II's lodrette
symmetriplan,
Punkt 3 og 3 ′: 3 cm fra kanterne på en median i prøveemnet; såfremt
der er et klippemærke, skal det ene af brudpunkterne være nær ved
kanten med klippemærket og det andet nær den modsatte kant.
Punkt 4: der, hvor krumningsradius er mindst på den længste median,
Punkt 5: 3 cm fra prøveemnetskant, der hvor omkreds ens
krumningsradius er mindst, til venstre eller til højre.
2.5.2. Der foretagesen brudprøvning i hver af punkterne 1, 2, 3, 3 ′, 4 og 5.
2.6. Fortolkning af resultaterne
2.6.1. En prøvning anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis
bruddet opfylder alle betingelserne i punkt 2.6.1.1, 2.6.1.2 og 2.6.1.3
nedenfor.
2.6.1.1. Zone F I
2.6.1.1.1. Antallet af brudstykker i et kvadrat på 5 × 5 cm er ikke under 40 eller
over 350, undtagen, såfremt det samlede antal er under 40, hvis
antallet af brudstykker i et kvadrat på 10 × 10 cm, som selv omfatter
kvadratet på 5 × 5 cm, ikke er under 160.
2.6.1.1.2. Til brug for ovenstående beregning tælles brudstykker, der ligger på
en af kvadratets sider, som halve.
2.6.1.1.3. Bruddet kontrolleresikke i en 2 cm bred s tribe i prøveemnernes
kanter, idet denne stribe repræsenterer rudens indfatning, og heller
ikke i en radius på 7,5 cm omkring anslagspunktet.
2.6.1.1.4. Højst tre brudstykker med en overflade på over 3 cm2tillades, men
der må ikke være mere end et i den samme cirkel med en diameter på
10 cm.
2.6.1.1.5. Brudstykker af aflang form tillades på betingelse af, at deres kanter
ikke er knivskarpe og deres længde, med forbehold af bestemmel-
serne i punkt 2.6.2.2 nedenfor ikke overstiger 7,5 cm. Såfremt disse
brudstykker når helt frem til glassets kant, må de ikke danne en
vinkel med dette på over 45º.
2.6.1.2. Zone F II
2.6.1.2.1. Udsynet efter glassets splintren kontrolleres i den rektangulære zone,
der er defineret i punkt 2.3.2. I dette rektangel skal den samlede
overflade af brudstykker på 2 cm2udgøre mindst 15 % af rektanglets
areal. Imidlertid skal det procentvise udsyn for forruder med en højde
på under 44 cm eller hvis opsætningsvinkel er mindst 15º i forhold til
den lodrette linje være mindst 10 % af overfladen af det tilsvarende
rektangel.
2.6.1.2.2. Intet brudstykke må have en overflade på over 16 cm2, jf. dog
bestemmelserne i punkt 2.6.2.2 nedenfor.
2.6.1.2.3. Inden for en radius på 10 cm omkring anslagspunktet, men kun i den
del af cirklen, der ligger i zone F II, er tre brudstykker med en
overflade på mere end 16 cm2, men ikke over 25 cm2tilladt.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 77
▼B
2.6.1.2.4. Brudstykkerne skal være regelmæssige i form og uden spidser, som
beskrevet i punkt 2.6.1.2.4.1 nedenfor. Imidlertid tillades indtil ti
uregelmæssige brudstykker i et hvilket som helst rektangel på 50 ×
20 cm og indtil 25 på forrudenss amlede overflade.
Der må ikke på nogle af disse brudstykker være en spids, der er mere
end 35 mm lang, målt i overensstemmelse med punkt 2.6.1.2.4.1
nedenfor.
2.6.1.2.4.1. Et brudstykke anses for uregelmæssigt, hvis det ikke kan indskrives i
en cirkel med en diameter på 40 mm, hvis det har mindst en spids,
der er længere end 15 mm, målt mellem yderpunktet og snittet, hvis
bredde er lig med rudenstykkels e, og hvisdet har en eller flere
spidser med en topvinkel på under 40º.
2.6.1.2.5. Brudstykker af aflang form tillades i zone F II, på betingelse af at
deres længde ikke overstiger 10 cm, jf. dog bestemmelserne i punkt
2.6.2.2 nedenfor.
2.6.1.3. Zone F III
Kendetegnene for brud i denne zone skal ligge mellem kendetegnene
for brud, der er tilladt i de to tilstødende zoner (F I og F II).
2.6.2. En forrude, der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfreds-
stillende med hensyn til brudprøvningen, såfremt mindst en af
følgende betingelser er opfyldt:
2.6.2.1. Alle prøvninger udført med de anslagspunkter, der er defineret i
punkt 2.5.1, har givet positive resultater.
2.6.2.2. En prøvning blandt alle dem, der er foretaget med de i pkt. 2.5.1
definerede anslagspunkter, har givet et negativt resultat for så vidt
angår afvigelser, som ikke overstiger nedenstående grænser:
Zone F I: højst fem brudstykker, der er mellem 7,5 og 15 cm lange.
Zone F II: højst tre brudstykker med en overflade på mellem 16 og
20 cm2uden for en cirkel med en radiuspå 10 cm, med centrum i
anslagspunktet.
Zone F III: højst fire brudstykker, der er mellem 10 og 17,5 cm lange
og gentages på et nyt prøveemne, som er i overensstemmelse med
forskrifterne i pkt. 2.6.1, eller hvis afvigelser ligger inden for
ovennævnte grænser.
2.6.2.3. To prøvninger blandt dem, der er foretaget med de i pkt. 2.5.1
definerede anslagspunkter, har givet et negativt resultat for så vidt
angår afvigelser, som ikke overstiger de i pkt. 2.6.2.2 anførte
grænser, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie
prøveemner er i overensstemmelse med forskrifterne i pkt. 2.6.1,
eller også er der ikke mere end 2 prøveemner i den nye serie, hvis
afvigelser ligger inden for de i pkt. 2.6.2.2 specificerede grænser.
2.6.3. Såfremt ovennævnte afvigelser konstateres, skal de anføres i
rapporten, og fotografier af de pågældende dele af forruden
vedlæggesdenne.
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
3.2. Antal prøveemner
3.2.1. For hver gruppe forruder af hærdet glasforetagesder prøvninger med
fire prøveemner med tilnærmelsesvis den mindste udfoldede over-
flade og fire prøveemner med tilnærmelsesvis den største udfoldede
overflade, idet de otte prøveemner skal være af samme type som
dem, der er udvalgt til brudprøvningerne (se punkt 2.2).
3.2.2. Det laboratorium, som udfører prøvningerne, kan i stedet, hvis det
finder det hensigtsmæssigt, for hver tykkelseskategori foretage
prøvning med seks prøveemner på (1 100 × 500 mm) + 5/− 2 mm.
3.3. Afprøvningsmetode
3.3.1. Den anvendte metode er den i afsnit 3 i bilag III-C beskrevne.
3.3.2. Faldhøjden er 1,50 m + 0/− 5 mm.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 78
▼B
3.4. Fortolkning af resultaterne
3.4.1. Prøvningen anses for at have givet et tilfredsstillende resultat,
såfremt forruden eller prøveemnet er sprunget.
3.4.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøvningen med attraphoved, såfremten af følgende betingelser er opfyldt:
3.4.2.1. alle prøvningerne har givet et positivt resultat,
3.4.2.2. en prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner har givet positive resultater.
4. OPTISKE EGENSKABER
Forskrifterne vedrørende de optiske egenskaber, der er anført i afsnit
9 i bilag III-C, gælder for alle forrudetyper.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 79
▼B
BILAG III-E
RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING, BORTSET FRA
FORRUDER (1)
1. DEFINITION AF TYPEN
Ruder af glas med ensartet hærdning anses for at tilhøre forskellige
typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende
primære eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er følgende:
1.1.1. fabriks- eller varemærke1.1.2. hærdningens art (termisk eller kemisk)1.1.3. formkategori; der skelnes mellem to kategorier:
1.1.3.1. plane ruder
1.1.3.2. plane og buede ruder1.1.4. den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« ligger, idet
der tilladesen fabrikations tolerance på ± 2 mm:
— Kategori I: e ≤3,5 mm
— Kategori II: 3,5 mm < e ≤4,5 mm
— Kategori III: 4,5 mm < e ≤6,5 mm
— Kategori IV: 6,5 mm < e.
1.2. De sekundære kendetegn er følgende:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)1.2.2. farvning (farveløst eller tonet)1.2.3. tilstedeværelse af varmelegeme eller ikke.
2. BRUDPRØVNING
2.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Materiale Vanskelighedsindeks
Spejlglas2
Floatglas1
Vinduesglas 1
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
2.2 Udvælgelse af prøveemner
2.2.1. Prøveemner af hver formkategori og hver tykkelseskategori, som er
vanskelige at fremstille, udvælges til prøvningerne efter følgende
kriterier:
2.2.1.1. For plane ruder indsendes der to serier prøveemner svarende til:2.2.1.1.1. den største overflade2.2.1.1.2. den mindste vinkel mellem to hosliggende sider.2.2.1.2. For plane og buede ruder indsendes der tre serier prøveemner
svarende til:
2.2.1.2.1. den største udfoldede flade1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 80
(1) Denne type ruder af glas med ensartet hærdning kan ligeledes anvendes som forruder i
traktorer.
▼B
2.2.1.2.2. den mindste vinkel mellem to hosliggende sider
2.2.1.2.3. den største segmenthøjde.
2.2.2. De prøvninger, der foretages på prøveemner svarende til den største
overflade »S«, anses for gældende for alle andre overflader på under
S+5% .
2.2.3. Såfremt de indsendte prøveemner har en vinkel γpå under 30º, anses
prøvningerne for at gælde for alle ruder, der er fremstillet med en
vinkel på over γ− 5º.
Såfremt de indsendte prøveemner har en vinkel på 30º eller derover,
anses prøvningerne for at gælde for alle ruder, der er fremstillet med
en vinkel større end eller lig med 30º.
2.2.4. Såfremt segmenthøjden h for de indsendte prøveemner er større end
100 mm, anses prøvningerne for at gælde for alle ruder, der er
fremstillet med en segmenthøjde på under h + 30 mm.
Såfremt segmenthøjden for de indsendte prøveemner er mindre end
eller lig med 100 mm, anses prøvningerne for at gælde for alle ruder,
der er fremstillet med en segmenthøjde på mindre end eller lig med
100 mm.
2.3. Antal prøveemner pr. serie
Antallet af prøveemner i hver gruppe er følgende i forhold til den i
pkt. 1.1.3 ovenfor definerede formkategori:
Art og rude Antal prøveemner
Plan (to serier) 4
Plan og buet (tre serier) 5
2.4. Afprøvningsmetode
2.4.1. Den anvendte metode er den i afsnit 1 i bilag III-C beskrevne.
2.5. Anslagspunkter (se bilag III-N, figur 3)
2.5.1. For plane ruder og buede ruder er de anslagspunkter, der er
repræsenteret i henholdsvis figur 3a), 3b) i bilag III-N og figur 3c) i
bilag III-N, følgende:
Punkt 1: 3 cm fra rudenskanter i den del, hvor omkreds ens
krumningsradius er mindst
Punkt 2: 3 cm fra kanten på en af medianerne, idet den side af ruden,
der eventuelt har klippemærker, skal vælges
Punkt 3: rudensgeometris ke centrumPunkt 4: udelukkende for buede rudersvedkommende: dette punkt
vælges på den længste median i den del af ruden, hvor krumnings-
radiuser minds t.
2.5.2. Der foretages en enkelt prøvning pr. foreskrevet anslagspunkt.
2.6. Fortolkning af resultaterne
2.6.1. En prøvning anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis
bruddet opfylder følgende betingelser:
2.6.1.1. antallet af brudstykker i et kvadrat på 5 × 5 cm er ikke under 40 og
ikke over 400, eller 450 i tilfælde af ruder, hvistykkels e ikke
overstiger 3,5 mm
2.6.1.2. til brug for ovenstående beregning tælles brudstykker, der ligger på
en af kvadratets sider, som halve
2.6.1.3. bruddet kontrolleresikke i en s tribe på 2 cm bredde i hele
prøveemnernes omkreds, som repræsenterer rudens indfatning, og
heller ikke i en radius på 7,5 cm omkring anslagspunktet
2.6.1.4. brudstykker med en overflade på over 3 cm
2tilladesikke, undtagen i
de dele, der er defineret i punkt 2.6.1.3
2.6.1.5. nogle få brudstykker af aflang form tillades på betingelse af:
— at dereskanter ikke er knivs karpe,1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 81
▼B
— at de, såfremt de når en af rudens kanter, ikke danner en vinkel på
over 45º,
og såfremt deres længde ikke overstiger 7,5 cm,jf. dog bestemmelserne i punkt 2.6.2.2 nedenfor.
2.6.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til brudprøvningen, såfremt mindst en af
følgende betingelser er opfyldt:
2.6.2.1. alle prøvninger udført med anvendelse af de i pkt. 2.5.1 foreskrevne
anslagspunkter har givet et positivt resultat
2.6.2.2. en prøvning blandt alle dem, der er foretaget med de i pkt. 2.5.1
definerede anslagspunkter, har givet et negativt resultat for så vidt
angår afvigelser, som ikke overstiger nedenstående grænser:
— højst fem brudstykker med en længde på mellem 6 og 7,5 cm
— højst fire brudstykker med en længde på mellem 7,5 og 10 cm
og gentages på et nyt prøveemne, som er i overensstemmelse med
forskrifterne i pkt. 2.6.1, eller hvis afvigelser ligger inden for
ovennævnte grænser.
2.6.2.3. To prøvninger blandt dem, der er foretaget med de i pkt. 2.5.1
definerede anslagspunkter, har givet et negativt resultat for så vidt
angår afvigelser, som ikke overstiger de i pkt. 2.6.2.2 anførte
grænser, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie
prøveemner er i overensstemmelse med forskrifterne i pkt. 2.6.1,
eller også er der ikke mere end 2 prøveemner i den nye serie, hvis
afvigelser ligger inden for de i pkt. 2.6.2.2 specificerede grænser.
2.6.3. Såfremt ovennævnte afvigelser konstateres, skal de anføres i
rapporten, og fotografier af de pågældende dele af ruden vedlægges
denne.
3. MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED3.1. Slagprøve med en kugle på 227 g
3.1.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
MaterialeVanskelig-
hedsindeksFarvningVanskelig-
hedsindeks
Spejlglas2 Farveløs t 1
Floatglas1 Tonet 2
Vinduesglas 1
Det andet sekundære kendetegn (tilstedeværelse af varmelegeme
eller ikke) tagesikke i betragtning.
3.1.2. Antal prøveemner
Seks prøveemner underkastes forsøg for hver tykkelseskategori
defineret i pkt. 1.1.4 ovenfor.
3.1.3. Afprøvningsmetode
3.1.3.1. Den anvendte afprøvningsmetode er den i pkt. 2.1 i bilag III-C
beskrevne.
3.1.3.2. Faldhøjden (fra kuglensneders te del til prøveemnetsoverflade) er
den i følgende tabel angivne højde i forhold til rudenstykkels e:
Rudensnominelle tykkels e (e) Faldhøjde
e≤3,5 mm 2,0 m + 5/− 0 mm
3,5 mm < e 2,5 m + 5/− 0 mm
3.1.4. Fortolkning af resultaterne
3.1.4.1. Slagprøven med en kugle anses for at have givet et tilfredsstillende
resultat, såfremt prøveemnet ikke springer.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 82
▼B
3.1.4.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til den mekaniske modstandsdygtighed,
såfremt mindst en af følgende betingelser er opfyldt:
3.1.4.2.1. højst ét forsøg har givet et negativt resultat
3.1.4.2.2. to prøvninger har givet negative resultater, men en ny serie
prøvninger udført på en ny serie på seks prøveemner giver positive
resultater.
4. OPTISKE EGENSKABER4.1. Lysgennemgang
De i punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter vedrørende den
regelmæssige transmissionskoefficient for lyset gælder for ruder eller
dele af ruder med ensartet hærdning, der findes på steder, der spiller
en væsentlig rolle for førerens udsyn.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 83
▼B
BILAG III-F
FORRUDER AF ALMINDELIGT LAMINERET GLAS
1. DEFINITION AF TYPEN
Forruder af almindeligt lamineret glas anses for at tilhøre forskellige
typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende
primære eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. Vare- eller fabriksmærket
1.1.2. Form og dimensioner.
Forruder af almindeligt lamineret glasans esfor at udgøre en
integrerende del af en gruppe med hensyn til prøvningerne af
mekaniske egenskaber og af modstandsdygtigheden over for
påvirkninger fra omgivelserne.
1.1.3. Antallet af glaslag.
1.1.4. »e« er forrudensnominelle tykkels e, idet der tilladesen fabrika-
tionstolerance på ± 0,2 n mm af den nominelle værdi, hvor n er
antallet af forrudensglas lag.
1.1.5. Den nominelle tykkelse af mellemlægget eller mellemlæggene.
1.1.6. Arten og typen af mellemlægget eller mellemlæggene (f.eks. PVB
eller andet mellemlæg af plastmateriale).
1.2 De sekundære kendetegn er:
1.2.1. Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas).
1.2.2. Hel eller delvisfarvning af mellemlægget eller mellemlæggene
(farveløst eller tonet).
1.2.3. Glassets farvning (farveløst eller tonet).
1.2.4. Tilstedeværelse af varmelegeme eller ikke.
1.2.5. Tilstedeværelse af solfilterfilm eller ikke.
2. GENERELT
2.1. For forruder af almindeligt lamineret glasudføresprøvningerne med
undtagelse af dem, der vedrører attraphoved (punkt 3.2) og de optiske
egenskaber, på plane prøveemner, som er prøveudtaget af allerede
eksisterende forruder, eller som er fremstillet specielt. I begge
tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut
repræsentative for de seriefremstillede forruder, for hvilke der
ansøges om typegodkendelse.
2.2. Før hver prøvning opbevaresprøveemnerne minds t 4 timer ved en
temperatur på 23 ± 2 ºC. Prøvningerne finder sted så hurtigt som
muligt, efter at emnerne er taget ud af det rum, hvor de har været
opbevaret.
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
3.2. Prøvning med attraphoved på hel forrude
3.2.1. Antal prøveemner
Fire prøveemner af den serie ruder, som har den mindste udfoldede
overflade, og fire prøveemner af den serie, som har den største
udfoldede overflade, valgt i henhold til bestemmelserne i bilag III-M,
underkastes prøvninger.
3.2.2. Afprøvningsmetode
3.2.2.1. Den anvendte metode er den i punkt 3.3.2 i bilag III-C beskrevne.
3.2.2.2. Faldhøjden skal være 1,50 m + 0/− 5 mm.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 84
▼B
3.2.3. Fortolkning af resultaterne
3.2.3.1. Denne prøvning anses for at have givet et positivt resultat, såfremt
følgende betingelser er opfyldt:
3.2.3.1.1. Prøveemnet knuses, samtidig med at der opstår adskillige cirkelfor-
mede revner centreret omtrentligt om anslagspunktet, idet de
nærmeste revner skal ligge højst 80 mm fra anslagspunktet.
3.2.3.1.2. Glaslagene skal fortsat hænge fast ved plastmellemlægget. Der
tillades en eller flere løsninger af en bredde på 4 mm på hver side af
revnen uden for en cirkel med en diameter på 60 mm med centrum i
anslagspunktet.
3.2.3.1.3. På anslagssiden:
3.2.3.1.3.1. må mellemlægget ikke blotlæggespå en overflade på over 20 cm2
3.2.3.1.3.2. tillades der en beskadigelse af mellemlægget over en længde på 35
mm.
3.2.3.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en
af følgende to betingelser er opfyldt:
3.2.3.2.1. Samtlige prøvninger har givet et positivt resultat,3.2.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
3.3. Prøvning med attraphoved på flade prøveemner
3.3.1. Antal prøveemner
Seksflade prøveemner, der måler 1 100 mm × 500 mm + 5/− 2 mm,
afprøves.
3.3.2. Afprøvningsmetode
3.3.2.1. Den anvendte metode er den i punkt 3.3.1 i bilag III-C beskrevne.3.3.2.2. Faldhøjden er 4 m + 25/− 0 mm.
3.3.3. Fortolkning af resultaterne
3.3.3.1. Denne prøvning anses for at have givet et positivt resultat, såfremt
følgende betingelser er opfyldt:
3.3.3.1.1. Prøveemnet giver efter og knuses, samtidig med at der opstår
adskillige cirkelformede revner, centreret omtrentlig om anslags-
punktet;
3.3.3.1.2. Beskadigelser i mellemlægget tillades, på betingelse af at dukkens
hoved ikke går igennem prøveemnet;
3.3.3.1.3. Ingen større glassplinter må frigøres fra mellemlægget.
3.3.3.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en
af følgende to betingelser er opfyldt:
3.3.3.2.1. Samtlige prøvninger har givet positive resultater,3.3.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
4. PRØVNING AF MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
4.2. Prøve med kugle på 2260 g
4.2.1. Antal prøveemner
Der afprøves seks kvadratiske prøveemner med en kant på 300 mm +
10/− 0 mm.
4.2.2. Afprøvningsmetode
4.2.2.1. Den anvendte metode er den i punkt 2.2 i bilag III-C beskrevne.
4.2.2.2. Faldhøjden (fra kuglensneders te del til prøveemnetsoverflade) er 4
m + 25/− 0 mm.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 85
▼B
4.2.3. Fortolkning af resultaterne
4.2.3.1. Prøvningen anses for at have givet et positivt resultat, såfremt kuglen
ikke går igennem ruden i løbet af fem sekunder fra anslagstids-
punktet.
4.2.3.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til prøven med en kugle på 2 260 g,
såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
4.2.3.2.1. Samtlige prøvninger har givet et positivt resultat,
4.2.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
4.3. Prøve med kugle på 227 g
4.3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
4.3.2. Antal prøveemner
Der afprøvestyve kvadratis ke prøveemner med en kant på 300 mm +
10/− 0 mm.
4.3.3. Afprøvningsmetode
4.3.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 2.1 i bilag III-C beskrevne. Ti
prøveemner afprøvesved en temperatur på + 40 ± 2 ºC og ti ved en
temperatur på − 20 ± 2 ºC.
4.3.3.2. Faldhøjden for de forskellige tykkelseskategorier og massen af de
løsrevne brudstykker er anført i tabellen nedenfor:
Prøveemnetstykkels e + 40 ºC − 20 ºC
mmFaldhøjdeStørste
tilladte masse
for brud-
stykkerFaldhøjdeStørste tilladte
masse for
brudstykker
m (*) g m (*) g
e≤4,5 9 12 8,5 12
4,5 < e≤5,5 10 15 9 15
5,5 < e≤6,5 11 20 9,5 20
e > 6,5 12 25 10 25
(*) Der tilladesen tolerance på + 25/− 0 mm for faldhøjden.
4.3.4. Fortolkning af resultaterne
4.3.4.1. Prøvningen anses for at have givet et positivt resultat, såfremt
følgende betingelser er opfyldt:
— kuglen går ikke igennem prøveemnet,
— prøveemnet knuses ikke i flere stykker,— er mellemlægget ikke revnet, må vægten af de brudstykker, som
har revet sig løs på den side af glasset, der er modsat
anslagspunktet, ikke overstige de relevante værdier, der er
specificeret i punkt 4.3.3.2.
4.3.4.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøven med en kugle på 227 g,
såfremt den ene af følgende to betingelser er opfyldt:
4.3.4.2.1. mindst otte prøvninger, der er udført ved hver af prøvnings-
temperaturerne, giver et positivt resultat,
4.3.4.2.2. mere end to prøvninger ved hver af prøvningstemperaturerne har
givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger, udført på en ny
serie prøveemner, giver positive resultater.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 86
▼B
5. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR PÅ
VIRKNINGER FRA OMGIVELSERNE
5.1. Slidprøve
5.1.1. Vanskelighedsindeks og afprøvningsmetode
Forskrifterne i afsnit 4 i bilag III-C anvendes, idet prøvningen foregår
i løbet af 1 000 kredsløb.
5.1.2. Fortolkning af resultaterne
Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til
modstandsdygtigheden mod slid, såfremt lysspredningen som følge
af slid af prøveemnet ikke overstiger 2 %.
5.2. Prøvning af modstandsdygtighed ved høj temperatur
Forskrifterne i afsnit 5 i bilag III-C anvendes.
5.3. Prøvning af modstandsdygtigheden over for lyspåvirkninger
5.3.1. Generel forskrift
Denne prøvning udføreskun, s åfremt laboratoriet finder det
nødvendigt i betragtning af de foreliggende oplysninger vedrørende
mellemlægget.
5.3.2. Forskrifterne i afsnit 6 i bilag III-C anvendes.
5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt
5.4.1. Forskrifterne i afsnit 7 i bilag III-C anvendes.
6. OPTISKE EGENSKABER
De i afsnit 9 i bilag III-C anførte forskrifter vedrørende de optiske
egenskaber gælder for alle typer forruder.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 87
▼B
BILAG III-G
RUDER AF LAMINERET GLAS, BORTSET FRA FORRUDER (1)
1. DEFINITION AF TYPEN
Ruder af lamineret glas bortset fra forruder anses for at tilhøre flere
typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende
primære eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er følgende:
1.1.1. vare- eller fabriksmærket
1.1.2. den tykkelseskategori for ruden, hvori den nominelle tykkelse »e«
ligger, idet der tilladesen fabrikations tolerance på ± 0,2 n mm, hvor
»n« er antallet af glaslag:
— Kategori I: e ≤5,5 mm
— Kategori II: 5,5 mm < e ≤6,5 mm
— Kategori III: 6,5 mm < e.
1.1.3. den nominelle tykkelse af mellemlægget eller mellemlæggene
1.1.4. arten og typen af mellemlægget eller mellemlæggene, f.eks. PVB
eller andet mellemlæg af plastmateriale
1.1.5. enhver særlig behandling, som et af glaslagene kan have været
underkastet.
1.2. De sekundære kendetegn er følgende:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)1.2.2. farvningen af mellemlægget (farveløst eller tonet, helt eller delvis)
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet).
2. GENERELT
2.1. For så vidt angår ruder af almindeligt lamineret glas bortset fra
forruder udføresprøvningerne på plane prøveemner, s om enten er
skåret ud af rigtige ruder eller specielt fremstillet. I begge tilfælde
skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative
for den produktion af ruder, for hvilken der ansøges om
typegodkendelse.
2.2. Før hver prøvning opbevaresprøveemnerne af lamineret glasminds t
4 timer ved en temperatur på 23 ± 2 ºC. Prøvningerne udførespå
prøveemnerne, så snart disse er taget ud af den beholder, hvori de har
været opbevaret.
2.3. Den rude, der er indsendt til typegodkendelse, anses for at opfylde
bestemmelserne i dette bilag, såfremt den har samme sammensætning
som en forrude, der allerede er typegodkendt i henhold tilbestemmelserne i bilag III-F, III-H eller III-I.
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
3.2. Antal prøveemner
Der afprøves seks flade prøveemner, som måler 1 100 mm × 500 mm
(+ 25/− 0 mm)
3.3. Afprøvningsmetode
3.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 3 i bilag III-C beskrevne.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 88
(1) Denne type ruder af lamineret glaskan ligeledesanvendess om forruder i traktorer.
▼B
3.3.2. Faldhøjden er 1,50 m + 0/− 5 mm (denne faldhøjde forhøjestil 4 m +
25/− 0 mm for ruder, der anvendess om traktorforruder).
3.4. Fortolkning af resultaterne
3.4.1. Denne prøvning anses for at have givet tilfredsstillende resultater,
såfremt følgende betingelser er opfyldt:
3.4.1.1. Prøveemnet giver efter og knuses, idet der opstår adskillige
cirkelformede revner, centreret omtrentligt om anslagspunktet
3.4.1.2. Mellemlægget kan være beskadiget, med dukkens hoved må ikke gå
igennem
3.4.1.3. Ingen større glassplinter må frigøres fra mellemlægget.
3.4.2. En serie prøveemner, der afprøves med henblik på typegodkendelse,
anses for tilfredsstillende med hensyn til prøvningen med attrap-
hoved, safremt en af følgende to betingelser er opfyldt:
3.4.2.1. Alle prøvninger har givet positive resultater;
3.4.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
4. MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED. SLAGPRØVE MED EN
KUGLE PÅ 227 g
4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
4.2. Antal prøveemner
Der afprøvesfire flade kvadratis ke prøveemner på 300 mm (+ 10/− 0
mm).
4.3. Afprøvningsmetode
4.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 2.1 i bilag III-C beskrevne.
4.3.2. Faldhøjden (fra kuglensneders te del til prøveemnetsoverflade) er
anført i følgende tabel i forhold til den nominelle tykkelse.
Nominel tykkelse Faldhøjde
e≤5,5 mm 5 m
+ 25 mm/− 0 mm 5,5 mm ≤e≤6,5 mm 6 m
6,5 mm ≤e7 m
4.4. Fortolkning af resultaterne
4.4.1. Slagprøven med kuglen anses for at give et tilfredsstillende resultat,
såfremt følgende betingelser er opfyldt:
— kuglen går ikke igennem prøveemnet,
— prøveemnet knuses ikke i flere stykker,— den samlede vægt af de få stykker, der kan dannes på den
modsatte side af anslagspunktet, overstiger ikke 15 g.
4.4.2. En serie prøveemner, der afprøves, anses for tilfredsstillende med
hensyn til den mekaniske modstandsdygtighed, såfremt en af
følgende betingelser er opfyldt:
4.4.2.1. Alle prøvningerne har givet et positivt resultat
4.4.2.2. Højst to prøvninger har givet et negativt resultat, men en ny serie
prøvninger udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 89
▼B
5. MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR PÅVIRKNINGER FRA
OMGIVELSERNE
5.1. Prøvning af modstandsdygtighed over for slid
5.1.1. Vanskelighedsindeks og afprøvningsmetode
Forskrifterne i punkt 4 i bilag III-C anvendes, idet prøvningen
foregår i løbet af 1 000 kredsløb.
5.1.2. Fortolkning af resultaterne
Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til
modstandsdygtigheden mod slid, såfremt lysspredningen som følge
af slid af prøveemnet ikke overstiger 2 %.
5.2. Varmebestandighedsprøvning
Forskrifterne i punkt 5 i bilag III-C anvendes.
5.3. Prøvning af modstandsdygtigheden over for lyspåvirkninger
5.3.1. Generel forskrift
Denne prøvning udføreskun, s åfremt laboratoriet finder det
nødvendigt i betragtning af de foreliggende oplysninger vedrørende
mellemlægget.
5.3.2. Forskrifterne i punkt 6 i bilag III-C anvendes.
5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt
5.4.1. Forskrifterne i punkt 7 i bilag III-C anvendes.
6. OPTISKE EGENSKABER6.1. Lysgennemgang
De i punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter vedrørende den
regelmæssige transmissionskoefficient for lyset gælder for ruder eller
dele af ruder, der findespå s teder, af afgørende betydning for
førerensuds yn.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 90
▼B
BILAG III-H
FORRUDE AF BEHANDLET LAMINERET GLAS
1. DEFINITION AF TYPEN
Forruder af behandlet lamineret glas anses for at tilhøre forskellige
typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende
primære eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er følgende:
1.1.1. Vare- eller fabriksmærket.
1.1.2. Form og dimensioner.
Forruder af behandlet lamineret glasans esfor at være en del af en
enkelt gruppe for så vidt angår prøvningerne af brud, mekaniske
egenskaber og af modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra
omgivelserne.
1.1.3. Antallet af glaslag.
1.1.4. »e« er forrudensnominelle tykkels e, idet der tilladesen fabrika-
tionstolerance på ± 0,2 n mm af den nominelle værdi, hvor »n« er
antallet af forrudensglas lag.
1.1.5. Den særlige behandling, som et eller flere glaslag kan have været
underkastet.
1.1.6. Den nominelle tykkelse af mellemlægget eller mellemlæggene.1.1.7. Arten og typen af mellemlægget eller mellemlæggene (f.eks. PVB
eller andet mellemlæg af plastmateriale).
1.2. De sekundære kendetegn er følgende:
1.2.1. Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas).
1.2.2. Hel eller delvisfarvning af mellemlægget eller mellemlæggene
(farveløst eller tonet).
1.2.3. Glassets farvning (farveløst eller tonet).
1.2.4. Tilstedeværelse af varmelegeme eller ikke.1.2.5. Tilstedeværelse af solfilterfilm eller ikke.
2. GENERELT
2.1. For forruder af behandlet lamineret glasudføresprøvningerne med
undtagelse af dem, der vedrører attraphoved på hel forrude og de
optiske egenskaber, på prøveemner og/eller plane prøveemner, som
er fremstillet specielt til dette formål. Prøveemnerne skal imidlertid i
enhver henseende være absolut repræsentative for de seriefremstil-
lede forruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse.
2.2. Før hver prøvning opbevaresprøveemnerne minds t 4 timer ved en
temperatur på 23 ± 2 ºC. Prøvningerne udføres så hurtigt som muligt,
efter at prøveemnerne er taget ud af den beholder, hvori de har været
opbevaret.
3. FORESKREVNE PRØVNINGER
Forruder af behandlet lamineret glas underkastes:
3.1. De prøvninger, der er foreskrevet i bilag III-F for almindelige
laminerede forruder.
3.2. Den brudprøvning, der er beskrevet i afsnit 4 nedenfor.
4. BRUDPRØVNING4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Materiale Vanskelighedsindeks
Spejlglas21989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 91
▼B
Materiale Vanskelighedsindeks
Floatglas1
Vinduesglas 1
4.2. Antal prøveemner eller stikprøver
Et prøveemne på 1 100 mm × 500 mm + 5 mm/− 2 mm eller en
stikprøve for hvert anslagspunkt afprøves.
4.3. Afprøvningsmetode
Den anvendte metode er den i afsnit 1 i bilag III-C beskrevne.
4.4. Anslagspunkt(er)
Ruden skal slås på hver af de udvendige behandlede glaslag i
prøveemnetseller s tikprøvenscentrum.
4.5. Fortolkning af resultaterne
4.5.1. Brudprøvningen anses for hvert anslagspunkt for at have givet et
positivt resultat, såfremt den samlede overflade af de brudstykker,
der er lig med 2 cm2eller derover, i det i punkt 2.3.2 i bilag III-D
definerede rektangel, udgør mindst 15 % af rektanglets overflade.
4.5.1.1. I tilfælde af stikprøve:
4.5.1.1.1. Rektangletscentrum er beliggende i en cirkel med en radiuspå 10
cm, der er centreret i referencepunktetsprojektion, s om defineret i
punkt 1.2 i bilaget vedrørende synsfelt til direktiv 74/347/EØF om
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende synsfelt og
forrudeviskere for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer.
4.5.1.1.2. For traktorer, hvor det ikke er muligt at bestemme referencepunktet,
skal udsynszonens position angives i prøverapporten.
4.5.1.1.3. Højden af ovennævnte rektangel kan nedsættes til 15 cm for forruder
med en højde på under 44 cm, eller hvismonterings vinkel er mindre
end 15º i forhold til den lodrette linje, og det procentvise udsyn skal
være lig med 10 % af overfladen af det tilsvarende rektangel.
4.5.1.2. I tilfælde af prøveemne er rektangletscentrum beliggende på
prøveemnets største akse, 450 mm fra en af kanterne.
4.5.2. Prøveemnet eller prøveemnerne eller stikprøven eller stikprøverne,
der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med
hensyn til brudprøvningen, såfremt en af følgende betingelser er
opfyldt:
4.5.2.1. Prøvningen har givet et positivt resultat for hvert anslagspunkt,4.5.2.2. efter at prøvningen er blevet gentaget på en ny serie af fire
prøveemner for hvert anslagspunkt, for hvilket den først gav et
negativt resultat, giver de fire nye prøvninger, der udføres på de
samme punkter, alle et positivt resultat.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 92
▼B
BILAG III-I
SIKKERHEDSRUDEMEDENOVERFLADEAFPLASTMATERIALEPÅ
INDERSIDEN
1. Materialerne til sikkerhedsruden som defineret i bilag III-D til III-H skal,
såfremt de på indersiden er beklædt med et lag af plastmateriale, være i
overensstemmelse med nedenstående forskrifter, som føjes til forskrifterne i
de relevante bilag:
2. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD SLID2.1.Vanskelighedsindeks og afprøvningsmetode
Beklædningen af plastmateriale skal afprøves i overensstemmelse med
forskrifterne i punkt 4 i bilag III-C i en periode på 100 kredsløb.
2.2.Fortolkning af resultaterne
Beklædningen af plastmateriale anses for tilfredsstillende med hensyn til
modstandsdygtigheden mod slid, såfremt lysspredningen som følge af slid af
prøveemnet ikke overstiger 4 %.
3. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD FUGT
3.1. For så vidt angår hærdede sikkerhedsruder med en overflade af
plastmateriale foretages en prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt.
3.2. Forskrifterne i punkt 7 i bilag III-C anvendes.
4. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD TEMPERATU-
RÆNDRINGER
Forskrifterne i punkt 8 i bilag III-C anvendes.
5. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD ILD
Forskrifterne i punkt 10 i bilag III-C anvendes.
6. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD KEMISKE
STOFFER
Forskrifterne i punkt 11 i bilag III-C anvendes.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 93
▼B
BILAG III-J
FORRUDER AF PLEXIGLAS
1. DEFINITION AF TYPEN
Forruder af plexiglas anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de
er forskellige med hensyn til mindst ét af følgende primære eller
sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. Vare- eller fabriksmærket.1.1.2. Form og dimensioner.
Forruder af plexiglasans esfor at udgøre en integrerende del af en
gruppe med hensyn til prøvningerne af mekaniske egenskaber og af
modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne, afmodstandsdygtigheden mod temperaturændringer, og modstands-
dygtigheden mod kemiske stoffer.
1.1.3. Antallet af plastlag.1.1.4. »e« er forrudensnominelle tykkels e, idet der tilladesen fabrika-
tionstolerance på ± 0,2 n mm.
1.1.5. Den nominelle tykkelse af glaslaget.1.1.6. Den nominelle tykkelse af det/de plastlag, der fungerer som
mellemlæg.
1.1.7. Arten og typen af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg,
(f.eks. PVB eller andet) og af plastlaget på indersiden.
1.1.8. Enhver særlig behandling, som ruden kan have været underkastet.
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas).1.2.2. Hel eller delvisfarvning af mellemlægget eller mellemlæggene
(farveløst eller tonet).
1.2.3. Glassets farvning (farveløst eller tonet).1.2.4. Tilstedeværelse af varmelegeme eller ikke.1.2.5. Tilstedeværelse af solfilterfilm eller ikke.
2. GENERELT
2.1. For forruder af plexiglasudføresprøvningerne med undtagels e af
dem, der vedrører attraphoved (punkt 3.2) og de optiske egenskaber,
på plane prøveemner, som er prøveudtaget af allerede eksisterende
forruder, eller som er fremstillet specielt. I begge tilfælde skal
prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for de
seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges om typegodken-
delse.
2.2. Før hver prøvning opbevaresprøveemnerne minds t 4 timer ved en
temperatur på 23 ± 2 ºC. Prøvningerne finder sted så hurtigt som
muligt, efter at emnerne er taget ud af det rum, hvor de har været
opbevaret.
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
3.2. Prøvning met attraphoved på hel forrude.
3.2.1. Antal prøveemner
Fire prøveemner af den serie ruder, som har den mindste udfoldede
overflade og fire prøveemner af den serie, som har den største
udfoldede overflade, valgt i henhold til bestemmelserne i bilag III-M,
underkastes prøvninger.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 94
▼B
3.2.2. Afprøvningsmetode
3.2.2.1. Den anvendte metode er den i punkt 5.3.2 i bilag III-C beskrevne.3.2.2.2. Faldhøjden skal være 1,50 m + 0/− 5 mm.3.2.3. Fortolkning af resultaterne
3.2.3.1. Denne prøvning anses for at have givet et positivt resultat, såfremt
følgende betingelser er opfyldt:
3.2.3.1.1. Glaslaget knuses, samtidig med at der opstår adskillige cirkelformede
revner centreret omtrentligt om anslagspunktet, idet de nærmeste
revner skal ligge højst 80 mm fra anslagspunktet.
3.2.3.1.2. Glaslaget skal fortsat hænge fast ved plastmellemlægget. Der tillades
en eller flere løsninger af en bredde på 4 mm på hver side af revnen
uden for en cirkel med en diameter på 60 mm med centrum i
anslagspunktet.
3.2.3.1.3. Der tillades en beskadigelse af mellemlægget over en længde på 35
mm på anslagssiden.
3.2.3.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en
af følgende to betingelser er opfyldt:
3.2.3.2.1. Samtlige prøvninger har givet et positivt resultat,3.2.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
3.3. Prøvning med attraphoved på flade prøveemner
3.3.1. Antal prøveemner
Seksflade prøveemner, der måler 1 100 × 500 mm + 5/− 2 mm,
afprøves.
3.3.2. Afprøvningsmetode
3.3.2.1. Den anvendte metode er den i punkt 3.3.1 i bilag III-C beskrevne.3.3.2.2. Faldhøjden er 4 m + 25/− 0 mm.3.3.3. Fortolkning af resultaterne
3.3.3.1. Denne prøvning anses for at have givet et positivt resultat, såfremt
følgende betingelser er opfyldt:
3.3.3.1.1. Glaslaget giver efter og knuses, samtidig med at der opstår adskillige
cirkelformede revner centreret omtrentlig om anslagspunktet;
3.3.3.1.2. Beskadigelser i mellemlægget tillades, men dukkens hoved må ikke
gå igennem prøveemnet.
3.3.3.1.3. Ingen større glassplinter må frigøres fra mellemlægget.3.3.3.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøvning med attraphoved, såfremt en
af følgende to betingelser er opfyldt:
3.3.3.2.1. Samtlige prøvninger har givet et positivt resultat,3.3.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
4. PRØVNING AF MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED4.1. Vanskelighedsindeks, afprøvningsmetode og fortolkning af resul-
taterne: forskrifterne i afsnit 4 i bilag III-F anvendes
4.2. Tredje betingelse i punkt 4.3.4.1 i bilag III-F falder bort.
5. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHED MOD PÅ VIRK-
NINGER FRA OMGIVELSERNE
5.1. Prøvning af modstandsdygtighed mod slid
5.1.1. Prøvning af modstandsdygtighed mod slid på ydersiden
5.1.1.1. Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag III-F anvendes.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 95
▼B
5.1.2. Prøvning af modstandsdygtighed mod slid på indersiden
5.1.2.1. Forskrifterne i afsnit 2 i bilag III-I anvendes.
5.2. Prøvning af modstandsdygtighed ved høj temperatur
Forskrifterne i afsnit 5 i bilag III-C anvendes.
5.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkninger
Forskrifterne i afsnit 6 i bilag III-C anvendes.
5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt
Forskrifterne i afsnit 7 i bilag III-C anvendes.
5.5. Prøvning af modstandsdygtigheden over for temperaturæn-
dringer
Forskrifterne i afsnit 8 i bilag III-C anvendes.
6. OPTISKE EGENSKABER
Forskrifterne i afsnit 9 i bilag III-C om optiske egenskaber anvendes
for hver type forrude.
7. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD ILD
Forskrifterne i afsnit 10 i bilag III-C anvendes.
8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD KEMISKE
STOFFER
Forskrifterne i afsnit 11 i bilag III-C anvendes.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 96
▼B
BILAG III-K
RUDER AF PLEXIGLAS BORTSET FRA FORRUDER (1)
1. DEFINITION AF TYPEN
Ruder af plexiglas bortset fra forruder anses for at tilhøre forskellige
typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét af de
primære eller sekundære kendetegn:
1.1. De primære kendetegn er følgende:
1.1.1. Vare- eller fabriksmærket
1.1.2. Den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« ligger, idet
der tilladesen fabrikationstolerance på ± 0,2 mm:
— Kategori I: e ≤3,5 mm
— Kategori II: 3,5 mm < e ≤4,5 mm
— Kategori III: 4,5 mm < e
1.1.3. Den nominelle tykkelse af det/de plastlag, der fungerer som
mellemlæg
1.1.4. Rudensnominelle tykkels e1.1.5. Typen af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg (f. eks. PVB
eller andet plastmateriale) og af det plastlag, der sidder på indersiden.
1.1.6. Enhver særlig behandling, som glaslaget kan have været underkastet.
1.2. De sekundære kendetegn er følgende:
1.2.1. Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)
1.2.2. Farvning, helt eller delvis, af alle plastlag (farveløst eller tonet)1.2.3. Glassets farvning (farveløst eller tonet)
2. GENERELT
2.1. For så vidt angår ruder af plexiglas bortset fra forruder udføres
prøvningerne på plane prøveemner, som enten er skåret ud fra
normale ruder eller specielt fremstillet. I begge tilfælde skal
prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for
den produktion af ruder, for hvilken der ansøges om typegodken-
delse.
2.2. For hver prøvning opbevaresprøveemnerne af plexiglasminds t 4
timer ved en temperatur på 23 ± 2 ºC. Prøvningerne finder sted så
hurtigt som muligt, efter at emnerne er taget ud af den beholder,
hvori de har været opbevaret.
2.3. Den rude, der er indsendt til typegodkendelse, anses for at opflyde
bestemmelserne i nærværende bilag, såfremt den har samme
sammensætning som en forrude, der allerede er typegodkendt i
overensstemmelse med bestemmelserne i bilag III-J.
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
3.1. Vanskelighedsindeksfor de sekundære kendetegn: de sekundære
kendetegn tages ikke i betragtning
3.2. Antal prøveemner
Der afprøves seks plane prøveemner, som måler 1 100 mm × 500
mm (+ 5 mm/− 2 mm).
3.3. Afprøvningsmetode
3.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 3 i bilag III-C beskrevne.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 97
(1) Denne type ruder af plexiglaskan ligeledesanvendess om forruder i traktorer.
▼B
3.3.2. Faldhøjden er 1,50 m + 0 mm/− 5 mm (faldhøjden øgestil 4 m + 21
mm/− 0 mm, når det drejer sig om ruder, der anvendes som forruder
på traktorer).
3.4. Fortolkning af resultaterne
3.4.1. Denne prøvning anses for at have givet et positivt resultat, såfremt
følgende betingelser er opfyldt:
3.4.1.1. Glaslaget knuses, idet der opstår adskillige revner.
3.4.1.2. Beskadigelser af mellemlægget er tilladt, men dukkens hoved må
ikke kunne gå igennem.
3.4.1.3. Der må ikke frigøres større glassplinter fra mellemlægget.
3.4.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for
tilfredsstillende med hensyn til prøvningen med attraphoved, såfremt
en af følgende to betingelser er opfyldt:
3.4.2.1. Alle prøvninger har givet et positivt resultat.
3.4.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
4. PRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYGTIGHED
— SLAGPRØVE MED EN KUGLE PÅ 227 g
4.1. Forskrifterne i punkt 4 i bilag III-G anvendes med undtagelse af
tabellen i punkt 4.3.2, som erstattes af følgende:
Nominel tykkelse Faldhøjde
e≤3,5 mm 5 m
+ 25 mm/− 0 mm 3,5 mm < e ≤4,5 mm 6 m
e > 4,5 mm 7 m
4.2. Bestemmelserne i tredje led i punkt 4.4.1 i bilag III-G gælder
imidlertid ikke.
5. MODSTANDSDYGTIGHED MOD PÅVIRKNINGER FRA OMGI-
VELSERNE
5.1. Slidprøve
5.1.1. Slidprøve på ydersiden
Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag III-G anvendes.
5.1.2. Slidprøve på indersiden
Forskrifterne i punkt 2.1 i bilag III-I anvendes.
5.2. Prøvning ved høj temperatur
Forskrifterne i punkt 5 i bilag III-C anvendes.
5.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkninger
Forskrifterne i punkt 6 i bilag III-C anvendes.
5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt
Forskrifterne i punkt 7 i bilag III-C anvendes.
5.5. Prøvning af modstandsdygtigheden over for temperaturæn-
dringer
Forskrifterne i punkt 8 i bilag III-C anvendes.
6. OPTISKE EGENSKABER
De i punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter vedrørende den
regelmæssige transmissionskoefficient for lyset gælder for ruder eller
dele af ruder, som findes på steder af afgørende betydning for
førerensuds yn.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 98
▼B
7. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD ILD
Forskrifterne i punkt 10 i bilag III-C anvendes.
8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD KEMISKE
STOFFER
Forskrifterne i punkt 11 i bilag III-C anvendes.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 99
▼B
BILAG III-L
DOBBELTRUDER
1. DEFINITION AF TYPEN
Dobbeltruder anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er
forskellige med hensyn til mindst ét af følgende primære eller
sekundære kendetegn:
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. Fabriks- eller varemærke1.1.2. Sammensætningen af dobbeltruden (symmetrisk, asymmetrisk)1.1.3. Typen af hver af ruderne, som defineret i punkt 1 i bilag III-E, III-G
eller III-K
1.1.4. Den nominelle bredde af rummet mellem de to ruder1.1.5. Fastgørelsestypen (organisk, glas-glas eller glas-metal)
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. De sekundære kendetegn for hver af ruderne som defineret i punkt
1.2 i bilag III-E, III-G og III-K.
2. GENERELT
2.1. Hver af ruderne i dobbeltruden skal dels være typegodkendt og dels
underkastet kravene i det bilag, som gælder for den (bilag III-E, III-G
eller III-K).
2.2. De prøvninger, der udførespå dobbeltruder med en nominel bredde
for mellemrummet »e«, anses for at gælde for alle dobbeltruder med
de samme kendetegn og en nominel bredde af mellemrummet e ± 3
mm. Ved typegodkendelsen skal ansøgeren imidlertid fremlægge den
prøve, der har det mindste mellemrum, og den, der har det største
mellemrum.
2.3. I forbindelse med dobbeltruder med mindst én rude af lamineret glas
eller af plexiglas opbevares prøverne inden forsøget i mindst 4 timer
ved en temperatur på 23 ± 2 ºC. Prøvningerne udføres, så snart
prøveemnerne er taget ud af beholderen, hvori de har været
opbevaret.
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning.
3.2. Antal prøveemner
Seksprøveemner på (1 100 mm × 500 mm) + 5/− 2 mm afprøvesfor
hver af rudernes tykkelseskategori og hver mellemrumsbredde som
defineret i punkt 1.1.4 ovenfor.
3.3. Afprøvningsmetode
3.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 3 i bilag III-C beskrevne.3.3.2. Faldhøjden er 1,50 m + 0/− 5 mm.3.3.3. Såfremt der er tale om en asymmetrisk dobbeltrude, udføres der tre
prøvninger på den ene flade og tre prøvninger på den anden flade.
3.4. Fortolkning af resultaterne
3.4.1 Dobbeltrude bestående af to ruder af glas med ensartet hærdning:
Prøvning anses for at have givet et positivt resultat, såfremt de to
elementer knuses.
3.4.2. Dobbeltrude bestående af to ruder af lamineret glas bortset fra
forrude:1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 100
▼B
Prøvningen anses for at have givet et positivt resultat, såfremt
følgende betingelser er opfyldt:
3.4.2.1. Prøveemnets to elementer giver efter og knuses, idet der opstår
adskillige cirkelformede revner centreret omtrentligt om anslags-
punktet.
3.4.2.2. Revner i mellemlægget (eller mellemlæggene) er tilladt, men
dukkenshoved må ikke kunne gå igennem.
3.4.2.3. Der må ikke løsrives nogen store glassplinter fra mellemlægget.
3.4.3. Dobbeltrude bestående af en rude af glas med ensartet hærdning og
en rude af lamineret glaseller plexiglasborts et fra forrude:
Prøvningen anses for at have givet et positivt resultat, såfremt
følgende betingelser er opfyldt:
3.4.3.1. Ruden af hærdet glas knuses.
3.4.3.2. Ruden af lamineret glas eller plexiglas giver efter og knuses, idet der
opstår adskillige cirkelformede revner centreret omtrentligt om
anslagspunktet.
3.4.3.3. Mellemlægget (eller mellemlæggene) kan revne, men dukkenshoved
må ikke gå igennem.
3.4.3.4. Der må ikke løsrives nogen større glassplinter fra mellemlægget.
3.4.4. En serie prøveemner indsendt til typegodkendelse anses for at være
tilfredsstillende med hensyn til prøvningen med attraphoved, såfremt
en af følgende to betingelser er opfyldt:
3.4.4.1. Alle prøvninger har givet et positivt resultat.
3.4.4.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger
udført på en ny serie prøveemner giver positive resultater.
4. OPTISKE EGENSKABER
De punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter vedrørende lysgennem-
gang gælder for dobbeltruder eller dele af dobbeltruder, som er
anbragt på steder af afgørende betydning for førerens udsyn.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 101
▼B
BILAG III-M
GRUPPEINDDELING AF FORRUDER TIL BRUG VED PRØVNIN-
GERNE MED HENBLIK PÅ TYPEGODKENDELSE AF DISSE
1. Følgende elementer tagesi betragtning:
1.1. Forrudensudfoldede flade,1.2. Segmenthøjden,1.3. Krumningen.2. En gruppe består af en tykkelseskategori.
3. Klassificeringen foregår i stigende rækkefølge efter de udfoldede
fladers størrelse.
Udvælgelsen angår de fem største og de fem mindste, idet der tildeles
følgende point:
1 til den største 1 til den mindste
2 til den umiddelbart under 1 2 til den umiddelbart over 1
3 til den umiddelbart under 2 3 til den umiddelbart over 2
4 til den umiddelbart under 3 4 til den umiddelbart over 35 til den umiddelbart under 4 5 til den umiddelbart over 4
4. Pointtildelingen vedrørende segmenthøjderne er følgende i hver af de
to serier, der er defineret i punkt 3:
1 til den største segmenthøjde,
2 til den umiddelbart lavere,
3 til den umiddelbart under foregående værdi osv.
5. Pointtildelingen vedrørende værdierne for krumningsradius er
følgende i hver af de to serier, der er defineret i punkt 3:
1 til den mindste krumningsradius,
2 til den umiddelbart højere radius,3 til den umiddelbart over den foregående radiusos v.
6. Pointene sammentælles for hver forrude i de to serier, der er defineret
i punkt 3.
6.1. De i bilag III-D, III-F, III-H, III-I eller III-J definerede fuldstændige
prøvninger foretages på den forrude i de fem største og den forrude i
de fem mindste, som har det mindste samlede tal.
6.2. De øvrige forruder i samme serie afprøves med henblik på kontrol af
de optiske egenskaber, som er defineret i punkt 9 i bilag III-C.
7. Visse forruder, hvis parametre med hensyn til form og/eller
krumningsradius viser betydelige forskelle i forhold til de ekstreme
tilfælde i den udvalgte gruppe, kan ligeledes afprøves, såfremt
prøveinstansen mener, at disse parametre risikerer at få alvorlige
negative virkninger.
8. Grænserne for gruppen fastsættes i forhold til forrudernes udfoldede
overflader. Såfremt en forrude, der skal gennemgå typegodkendel-
sesproceduren for en givet type har en foldet overflade, der ikke
svarer til de fastsatte grænser og/eller en betydeligt større segment-
højde eller en betydelig mindre krumningsradius, skal den anses for
at tilhøre en ny type og underkastes supplerende prøvninger, såfremt
den tekniske instans finder det teknisk nødvendigt i betragtning af de
foreliggende informationer vedrørende produktet og det anvendte
materiale.
9. Såfremt en anden forrudemodel på et senere tidspunkt skulle blive
produceret af indehaveren af en typegodkendelse i en allerede
typegodkendt tykkelseskategori:
9.1. Skal det kontrolleres, om den kan omfattes af de fem største eller de
fem mindste, der er udtaget til typegodkendelse i den pågældende
gruppe;1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 102
▼B
9.2. Pointtildelingen skal foretages på ny i henhold til den i punkt 3, 4 og
5 definerede fremgangsmåde;
9.3. Såfremt summen af de tildelte point til forruden, der er indgrupperet
blandt de fem største eller de fem mindste:
9.3.1. er den laveste, skal der foretages følgende prøvninger:9.3.1.1. For så vidt angår forruder af hærdet glas:
9.3.1.1.1. brud
9.3.1.1.2. prøvning med attraphoved9.3.1.1.3. optisk forvrængning
9.3.1.1.4. separation af sekundærbilledet
9.3.1.1.5. lysgennemgang9.3.1.2. For så vidt angår forruder af almindeligt lamineret glas eller
plexiglas:
9.3.1.2.1. prøvning af attraphoved9.3.1.2.2. optisk forvrængning
9.3.1.2.3. separation af sekundærbilledet
9.3.1.2.4. lysgennemgang9.3.1.3. For så vidt angår forruder af behandlet lamineret glas, de i punkt
9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 og 9.3.1.2 foreskrevne prøvninger.
9.3.1.4. For de plastbeklædte forruders vedkommende, alt efter omstændig-
hederne, de i punkt 9.3.1.1 eller 9.3.1.2 foreskrevne prøvninger.
9.3.2. I modsat fald skal der kun foretages de planlagte prøvninger for at
kontrollere de optiske egenskaber som defineret i punkt 9 i bilag III-
C.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 103
▼B
BILAG III-N
MÅLING AF SEGMENTHØJDERNE OG ANSLAGSPUNKTERNES PLACERING
Figur 1
Bestemmelse af segmenthøjden »h«
For ruder med enkel krumning skal segmenthøjden være: maksimalt h1.
For ruder med dobbelt krumning skal segmenthøjden være: maksimalt h1+h2.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 104
▼B
Figur 2
Foreskrevne anslagspunkter for forruder1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 105
▼B
Figur 3a), 3b) og 3c)
Foreskrevne anslagspunkter for ruder af glas med ensartet hærdning
De i figur 3a), 3b) og 3c) viste punkter 2 er eksempler på placeringen af det i punkt 2.5 i bilag III-E
foreskrevne punkt 2.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 106
▼B
BILAG III-O
KONTROL AF PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
1. DEFINITIONER
I nærværende bilag forstås ved:
1.1. »produkttype« alle ruder med de samme primære kendetegn;
1.2. »tykkelsesklasse« alle de ruder, hvis forskellige dele har samme
tykkelse inden for de tilladte tolerancer;
1.3. »produktionsenhed« alle de produktionsmidler for en eller flere
rudetyper, som har samme geografiske beliggenhed; den kan omfatte
flere fabrikationskæder;
1.4. »skift« en produktionsperiode på den samme fabrikationskæde i
løbet af arbejdsdagen;
1.5. »produktionskampagne« en fortsat periode med fabrikation af
samme type produkt på samme fabrikationskæde;
1.6. »Ps«antallet af ruder af samme produkttype fremstillet af samme
skift;
1.7. »Pr«antallet af ruder af samme produkttype fremstillet under en
produktionskampagne.
2. PRØVNINGER
Der foretagesfølgende prøvninger af ruderne:
2.1. Forruder af hærdet glas
2.1.1. Brudprøvning i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 2 i bilag
III-D.
2.1.2. Måling af lysgennemgang i overensstemmelse med forskrifterne i
punkt 9.1 i bilag III-C.
2.1.3. Afprøvning af optisk forvrængning i overensstemmelse med
forskrifterne i punkt 9.2 i bilag III-C.
2.1.4. Prøvning af adskillelse af sekundærbilledet i overensstemmelse med
forskrifterne i punkt 9.3 i bilag III-C.
2.2. Ruder af glas med ensartet hærdning
2.2.1. Brudprøvning i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 2 i bilag
III-E.
2.2.2. Måling af lysgennemgang i overensstemmelse med forskrifterne i
punkt 9.1 i bilag-C.
2.2.3. For ruder, der anvendess om forruder:2.2.3.1. Afprøvning af optisk forvrængning i overensstemmelse med
forskrifterne i punkt 9.2 i bilag III-C.
2.2.3.2. Prøvning af adskillelse af sekundærbilledet i overensstemmelse med
forskrifterne i punkt 9.3 i bilag III-C.
2.3. Forruder af almindeligt lamineret glas og forruder af plexiglas
2.3.1. Prøvning med attraphoved i overensstemmelse med forskrifterne i
punkt 3 i bilag III-F.
2.3.2. Slagprøve med kugle på 2 260 g i overensstemmelse med
forskrifterne i punkt 4.2 i bilag III-F og punkt 2.2 i bilag III-C.
2.3.3. Prøvning af modstandsdygtighed ved høj temperatur i overens-
stemmelse med forskrifterne i punkt 5 i bilag III-C.
2.3.4. Måling af lysgennemgang i overensstemmelse med forskrifterne i
punkt 9.1 i bilag III-C.
2.3.5. Afprøvning af optisk forvrængning i overensstemmelse med
forskrifterne i punkt 9.2 i bilag III-C.
2.3.6. Prøvning af adskillelse af sekundærbilledet i overensstemmelse med
forskrifterne i punkt 9.3 i bilag III-C.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 107
▼B
2.3.7. Udelukkende for forruder af plexiglas.
2.3.7.1. Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid i overensstemmelse
med forskrifterne i punkt 2.1 i bilag III-I.
2.3.7.2. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt i overensstemmelse
med forskrifterne i punkt 3 i bilag III-I.
2.3.7.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod kemiske stoffer i overens-
stemmelse med forskrifterne i punkt 11 i bilag III-C.
2.4. Ruder af almindeligt lamineret glas og af plexiglas bortset fra
forruder
2.4.1. Slagprøve med kugle på 227 g i overensstemmelse med forskrifterne
i punkt 4 i bilag III-G.
2.4.2. Prøvning ved høj temperatur i overensstemmelse med forskrifterne i
punkt 5 i bilag III-C.
2.4.3. Måling af lysgennemgang i overensstemmelse med forskrifterne i
punkt 9.1 i bilag III-C.
2.4.4. Udelukkende for ruder af plexiglas.2.4.4.1. Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid i overensstemmelse
med forskrifterne i punkt 2.1 i bilag III-I.
2.4.4.2. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt i overensstemmelse
med forskrifterne i punkt 3 i bilag III-I.
2.4.4.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod kemiske stoffer i overens-
stemmelse med forskrifterne i punkt 11 i bilag III-C.
2.4.5. Ovenstående betingelser anses for opfyldt, såfremt de tilsvarende
prøvninger er udført på en forrude af samme sammensætning.
2.5. Forruder af behandlet lamineret glas
2.5.1. Ud over prøvningerne i punkt 2.3 i dette bilag foretagesder en
brudprøvning i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 4 i bilag
III-H.
2.6. Ruder beklædt med plastmateriale
Ud over prøvningerne i de forskellige afsnit i nærværende bilag
foretagesder følgende prøvninger:
2.6.1. Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid i overensstemmelse
med forskrifterne i punkt 2.1 i bilag III-I.
2.6.2. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt i overensstemmelse
med forskrifterne i punkt 3 i bilag III-I.
2.6.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod kemiske stoffer i overens-
stemmelse med forskrifterne i punkt 11 i bilag III-C.
2.7. Dobbeltruder
Der foretages de prøvninger, der er fastsat i nærværende bilag for
hver af de ruder, der indgår i dobbeltruden, med samme hyppighed
og samme krav.
3. HYPPIGHEDEN AF PRØVNINGERNE OG DISSES RESUL-
TATER
3.1. Brud
3.1.1. Prøvninger
3.1.1.1. Der foretagesen indledende s erie prøvninger med et brud på hvert af
de i nærværende direktiv foreskrevne anslagspunkter med fotografisk
optagelse ved begyndelsen af produktionen af hver ny rudetype medhenblik på at bestemme det værste brudpunkt.
For så vidt angår forruder af hærdet glas skal denne indledende serie
prøvninger imidlertid kun foretages, såfremt årsproduktionen af ruder
af denne type er på mere end 200 enheder.
3.1.1.2. Under produktionskampagnen foretages kontrolprøvningen på det i
punkt 3.1.1.1 fastsatte brudpunkt.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 108
▼B
3.1.1.3. Ved begyndelsen af hver produktionskampagne eller efter en
farveændring skal der foretages en kontrolprøvning.
3.1.1.4. I løbet af produktionskampagnen skal kontrolprøvningerne foretages
med følgende mindste hyppighed:
Forrude af hærdet glasRuder af hærdet glasborts et fra
forruderForruder af behandlet
lamineret glas
—P s≤200: en pr. produkti-
onskampagne—P r≤500: en pr. skift 0,1 % pr. type
— Ps> 200: en hver fjerde
produktionstime— Pr > 500: to pr. skift
3.1.1.5. Ved afslutningen af produktionskampagnen skal der foretages en
kontrolprøvning på en af de sidst fremstillede ruder.
3.1.1.6. Såfremt Pr < 20, skal der kun foretages en enkelt brudprøvning pr.
produktionskampagne.
3.1.2. Resultater
Alle resultater skal noteres, herunder de resultater for hvilke der ikke
er taget noget fotografisk aftryk.
Desuden tages der en fotografisk kontaktkopi pr. skift, undtagen hvis
Pr≤500, i hvilket tilfælde der tagesen enkelt fotografis k
kontaktkopi pr. produktionskampagne.
3.2. Prøvning med attraphoved
3.2.1. Prøvninger
Kontrollen foretages på en prøve svarende til mindst 0,5 % af en
fabrikationskædes daglige produktion af laminerede forruder, med et
maksimum af 15 forruder pr. dag.
Valget af prøveemner skal være repræsentativt for produktionen af de
forskellige typer forruder.
Disse prøvninger kan efter aftale med den administrative instans
erstattes med slagprøven med kuglen på 2 260 g (jf. punkt 3.3).
Under alle omstændigheder foretages der prøvning med attraphoved
på mindst to prøver pr. tykkelsesklasse pr. år.
3.2.2. Resultater
Alle resultaterne skal noteres.
3.3. Slag med en kugle på 2260 g
3.3.1. Prøvninger
Kontrollen foretages mindst én gang pr. måned og pr. tykkelses-
klasse.
3.3.2. Resultater
Alle resultaterne skal noteres.
3.4. Slag med en kugle på 227 g
3.4.1. Prøvninger
Prøverne skæres ud af prøveemnerne. Af praktiske grunde kan
prøvningerne imidlertid foretagespå færdige produkter eller på en
del af disse produkter.
Kontrollen foretages på en prøve svarende til mindst 0,5 % af
produktionen for et skift, med højst ti prøver pr. dag.
3.4.2. Resultater
Alle resultaterne skal noteres.
3.5. Høj temperatur
3.5.1. Prøvninger
Prøverne skæres ud af prøveemnerne. Af praktiske grunde kan
prøvningerne imidlertid foretagespå færdige produkter eller på en1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 109
▼B
del af disse produkter. Sidstnævnte udvælges således, at alle
mellemlæggene afprøvesi forhold til deresanvendels e.
Kontrollen foretagespå minds t tre prøver af den daglige produktion
pr. farve af mellemlægget.
3.5.2. Resultater
Alle resultaterne skal noteres.
3.6. Lysgennemgang
3.6.1. Prøvninger
Der foretagesprøvninger af repræs entative prøver af færdige tonede
produkter.
Kontrollen foretages mindst ved begyndelsen af hver produktions-
kampagne, såfremt en ændring af rudens kendetegn har indflydelse
på resultaterne af prøvningen.
Denne prøvning foretages ikke på ruder, hvis regelmæssige
lysgennemgang målt ved typegodkendelsen er lig med eller større
end 80 % i tilfælde af forruder og 75 % i tilfælde af andre ruder end
forruder, og heller ikke på ruder af kategori V.
I stedet for prøvningen kan glasleverandøren i forbindelse med ruder
af hærdet glas fremlægge et bevis for, at ovenstående forskrifter er
opfyldt.
3.6.2. Resultater
Værdien af lysgennemgangen skal noteres. For så vidt angår forruder
med solskærm eller solfilterfilm kontrolleres det endvidere ved hjælp
af de i pkt. 3.2.1.2.2.3, i bilag III-A, nævnte tegninger, at disse bånd
ligger uden for zone I.
3.7. Optisk forvrængning og adskillelse af sekundærbilledet
3.7.1. Prøvninger
Alle forruder undersøges med henblik på at finde formatfejl. Ved
hjælp af de foreskrevne metoder eller enhver anden metode, der giver
lignende resultater, foretages der endvidere målinger i de forskellige
synszoner med følgende mindste hyppighed:
enten, hvisPs ≤200, en prøve pr. skift,
eller, hvisPs> 200, to prøver pr. s kift,eller 1 % af hele produktionen, idet de udtagne prøver er
repræsentative for hele produktionen.
3.7.2. Resultater
Alle resultaterne skal noteres.
3.8. Modstandsdygtighed mod slid
3.8.1. Prøvninger
Denne prøvning foretageskun på ruder beklædt med plas tmateriale
og ruder af plexiglas. Kontrollen foretages mindst én gang pr. måned
og pr. type plastbeklædningsmateriale eller det materiale, der
fungerer som mellemlæg.
3.8.2. Resultater
Målingen af lysspredningen skal noteres.
3.9. Modstandsdygtighed mod fugt
3.9.1. Prøvninger
Denne prøvning foretageskun på ruder beklædt med plas tmateriale
og ruder af plexiglas. Kontrollen foretages mindst én gang pr. måned
og pr. type plastbeklædningsmateriale eller det materiale, der
fungerer som mellemlæg.
3.9.2. Resultater
Alle resultater skal noteres.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 110
▼B
3.10. Modstandsdygtighed mod kemiske stoffer
3.10.1. Prøvninger
Denne prøvning foretageskun på ruder beklædt med plas tmateriale
og ruder af plexiglas. Kontrollen foretages mindst én gang pr. måned
og pr. type plastbeklædningsmateriale eller det materiale, derfungerer som mellemlæg.
3.10.2. Resultater
Alle resultaterne skal noteres.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 111
▼B
BILAG III-P
MODEL
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 112
▼B
BILAG IV
MEKANISKEFORBINDELSERMELLEM TRAKTOREROG PÅHÆNG-
SKØRETØJER
1. Definitioner
1.1. Ved »mekaniske forbindelser mellem traktorer og påhængskøretøjer«
forstås de tekniske anordninger, der er monteret på traktoren og
påhængskøretøjet med henblik på at opnå en mekanisk forbindelse
mellem disse køretøjer.
I dette direktiv behandles kun de mekaniske koblingsanordninger på
traktoren.
Blandt de mange former for mekaniske koblingsanordninger for
traktorer kan der i det væsentlige skelnes mellem:
— påhængskobling med gaffel (boltkobling) (se fig. 1 og 2, tillæg
1);
— trækkrog (se fig. 3, tillæg 1);— svingbar trækbom (se fig. 4, tillæg 1).
1.2. »Mekaniske forbindelser af forskellige typer til sammenkobling af
køretøjer, som er forbundet med hinanden«, er dele, der adskiller sig
fra hinanden i så vigtige henseender som
1.2.1. arten af den mekaniske koblingsanordning1.2.2. trækøje
1.2.3. ydre form, dimensioner og virkemåde (f.eks. automatisk eller ikke-
automatisk)
1.2.4. materiale
1.2.5. D-værdi i henhold til definitionen i tillæg 2 i forbindelse med
afprøvning foretaget efter den dynamiske metode eller påhængskø-
retøjets masse i henhold til definitionen i tillæg 3 i forbindelse med
afprøvninger foretaget efter den statiske metode samt den vertikale
belastning på koblingspunktet S;
1.3. Ved »referencepunktet for den mekaniske forbindelse« forstås det
punkt på boltens akse, som ligger lige langt fra de to fløje, når der er
tale om en koblingsgaffel, eller punktet bestemt af krogens
symmetriplan og frembringeren fra denne krogs konkave del i
berøringsniveauet med øjet, når dette er i trækposition.
1.4. Ved »den mekaniske forbindelses højde over jorden (h)« forstås
afstanden mellem det vandrette plan gennem referencepunktet for
den mekaniske forbindelse og det vandrette plan, hvorpå traktorens
hjul hviler.
1.5. Ved »længden af den mekaniske forbindelses udragende del (c)«
forstås afstanden mellem referencepunktet for den mekaniske
forbindelse og det lodrette plan gennem traktorens bagaksel.
1.6. Ved »vertikal belastning på koblingspunktet (S)« forstås den
belastning, der under statiske forhold overføres på referencepunktet
for den mekaniske forbindelse.
1.7. Ved »automatisk« forstås en koblingsanordning, som lukkes og
sikres uden yderligere aktivering, når trækøjet glider ind.
1.8. Ved »traktorens akselafstand (l)« forstås afstanden mellem de
vertikale planer, der går vinkelret på traktorensmidterplan i
længderetningen og gennem traktorensaks ler.
1.9. Ved »forakseltrykket for den ubelastede traktor (m
a)« forstås den del
af traktorens egenvægt, der i statisk tilstand overføres til jorden
gennem traktorensforaks el.
2. Almindelige forskrifter
2.1. De mekaniske koblingsanordninger kan være udført som ikke-
automatiske eller automatiske.
2.2. De mekaniske koblingsanordninger på traktoren skal opfylde
forskrifterne vedrørende dimensioner, styrke og vertikal belastning
på koblingspunktet i henhold til nr. 3.1-3.3.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 113
▼B
2.3. De mekaniske koblingsanordninger skal være konstrueret og frem-
stillet således, at de under normale betingelser uafbrudt fungerer
tilfredsstillende og bevarer de i dette direktiv foreskrevne egen-
skaber.
2.4. Alle komponenter i den mekaniske koblingsanordning skal være
fremstillet af en sådan kvalitet, at de kan modstå de i punkt 3.2
omhandlede prøvninger, og de skal bevare deres egenskaber i
henseende til styrke.
2.5. Alle forbindelser og sikringer skal være lette at koble sammen og fra
hinanden, og der skal samtidig være sikkerhed for, at koblingsdelene
under normale driftsbetingelser ikke utilsigtet kan løsne sig frahinanden.
Ved automatiske koblingsanordninger skal sammenkoblingen sikres
ved to indbyrdes uafhængige sikringer, og forbindelserne skal passe
nøjagtigt ind i hinanden. Det kan dog tillades, at disse sikringer kan
løsnes ved en fælles betjeningsanordning.
2.6. Det skal sikres, at trækøjet svinger mindst 60º vandret til begge sider
af længdeaksen af den tilkoblingsanordning, der ikke er påmonteret
påhængskøretøjet. Endvidere kræves der en bevægelighed på 20º
lodret i opad- og nedadgående retning (jf. tillæg 1).
Svingningsvinklerne skal ikke nås samtidig.
2.7. Ved påhængskobling med gaffel skal trækøjet kunne drejes mindst
90º aksialt til højre eller venstre om koblingens længdeakse, der
bremses af et fastholdelsesmoment på 30 til 150 Nm.
Ved trækkrog skal trækøjet kunne drejes mindst 20º aksialt til højre
eller venstre om trækkrogens længdeakse.
2.8. Under forudsætning af, at mindst én mekanisk koblingsanordning har
opnået EF-typegodkendelse, godkendes koblingsanordninger og -
systemer, der anvendes i andre medlemsstater, i en periode på 10 år
efter dette direktivsikrafttræden, uden at EF-typegodkendels en bliver
ugyldig, under forudsætning af, at deres montering ikke skaber tvivl
om delgodkendelserne.
3. Særlige forskrifter
3.1. Dimensioner
Dimensionerne på de mekaniske koblingsanordninger på traktoren
skal opfylde kravene i tillæg 1, fig. 1 til 4. Ikke viste dimensioner kan
vælgesfrit.
3.2. Styrke
3.2.1. Til kontrol af styrken underkastes de mekaniske koblingsanordninger
en dynamisk prøvning i henhold til betingelserne i tillæg 2 eller en
statisk prøvning i henhold til betingelserne i tillæg 3.
3.2.2. Denne prøvning må ikke forårsage blivende deformationer, revner
eller brud.
3.3. Vertikal belastning på koblingspunktet (S)
3.3.1. Den maksimale statiske vertikale belastning fastsættes af fabrikanten.
Imidlertid må den ikke under nogen omstændigheder overstige 3
tons.
3.3.2. Betingelser for godkendelse:3.3.2.1. Den tilladte statiske vertikale belastning må ikke overskride den af
traktorfabrikanten opgivne teknisk tilladte statiske vertikale belast-
ning eller den belastning, der på grundlag af typegodkendelsen er
fastlagt for koblingsanordningen.
3.3.2.2. Forskrifterne i direktiv 74/151/EØF, bilag I, punkt 2, skal overholdes;
i denne forbindelse må den maksimale belastning for bagakslen,
under hensyntagen til dækkenes styrke som opgivet af fabrikanten,
heller ikke overskrides.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 114
▼M2
▼B
▼B
3.4. Koblingsanordningens (h) højde over jorden
(se følgende figur)
3.4.1. Alle traktorer med en total masse på mere end 2,5 tons skal være
forsynet med en koblingsanordning, hvis højde over jorden er i
overensstemmelse med en af nedenstående formler:
eller
hvor:
mt= traktorens masse (se bilag I, punkt 1.6);
m1t= masse af traktor + frontvægte (se bilag I, punkt 1.6);
ma= vægt på den ubelastede traktors foraksel (se bilag IV, punkt
1.9);
m1a= vægt på traktorens foraksel (se bilag IV, punkt 1.9) når der er
monteret frontvægte;
l = traktorens akselafstand (se bilag IV, punkt 1.8);
S = vertikal statisk belastning på koblingspunktet (se bilag IV,
punkt 1.6);
c = afstanden mellem referencepunktet for den mekaniske
forbindelse og det lodrette plan gennem traktorens bagaksel
(se bilag IV, punkt 1.5).
4. Ansøgning om EØF-typegodkendelse
4.1. Ansøgning om EØF-typegodkendelse af en koblingsanordning til en
traktor skal indgives af fabrikanten eller dennes befuldmægtigede.
4.2. Følgende dokumenter og oplysninger skal vedlægges ansøgningen
for hver type mekanisk koblingsanordning:
— tegninger af koblingsanordningen i korrekt målestoksforhold og i
tre eksemplarer. Disse tegninger skal navnlig i detaljer vise de
krævede dimensioner samt målene for fastgørelse;
— en kort teknisk beskrivelse af koblingsanordningen, hvoraf
navnlig konstruktionen og det anvendte materiale fremgår;
— angivelse af den i tillæg 2 nævnte D-værdi i forbindelse med den
dynamiske prøvning, den i tillæg 3 nævnte T-værdi (trækkraft) i
forbindelse med den statiske prøvning samt den vertikale
belastning på koblingspunktet S;1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 115
▼M2
▼B
▼B
— et, eller efter ønske fra den tekniske tjeneste, flere prøveeksem-
plarer.
5. Påskrifter
5.1. Enhver mekanisk koblingsanordning, der svarer til den type, for
hvilken der er meddelt EØF-typegodkendelse, skal være forsynet
med følgende påskrifter:
5.1.1. Fabriks- eller firmamærke;
5.1.2. EØF-typegodkendelsesmærke ifølge modellen i tillæg 4;5.1.3. Ved kontrol af styrken i henhold til tillæg 2 (dynamisk prøvning):
tilladelig D-værdi;
S-værdi (statisk vertikal belastning);
5.1.4. Ved kontrol af styrken i henhold til tillæg 3 (statisk prøvning);
påhængskøretøjets masse og vertikal belastning på koblingspunktet
S;
5.2. Oplysningerne skal være anbragt således, at de er synlige, let
læselige og ikke kan udslettes.
6. Vejledning
Enhver mekanisk koblingsanordning skal være ledsaget af en
vejledning fra fabrikanten. Vejledningen skal bl.a. omfatte EØF-
typegodkendelsesnummeret samt D- eller T-værdien afhængig af den
prøvning, koblingsanordningen har været underkastet.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 116
▼B
Tillæg 1
Figur 1a
Ikke-automatisk koblingsanordning med glat låsebolt1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 117
▼M2
▼M2
Figur 1b
Automatisk koblingsanordning med glat låsebolt1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 118
▼M2
Figur 1c
Automatisk koblingsanordning med indskåret låsebolt1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 119
▼B
Fig. 2
Ikke-automatisk koblingsanordning
svarer til ISO 6489/II fra oktober 19801989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 120
▼B
Mellem punkt X og Y må ingen del af trækkrogen ligge uden for radiusr.
Fig. 3
Svingningsvinkel, jf. 2.8 og 2.9
svarer til ISO 6489/I fra oktober 1980
Fig. 4
Svingbar trækbom
svarer til ISO 6489/III1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 121
▼B
Tillæg 2
METODE TIL DYNAMISK AFPRØVNING
1. PRØVNINGSMETODE
Den mekaniske forbindelses styrke skal påvises ved vekslende
belastninger på et prøveanlæg.
I det følgende er beskrevet den metode til udmattelsesprøvning, der
skal anvendes på den samlede mekaniske koblingsanordning, dvs. at
den mekaniske forbindelse, der er udstyret med alle de dele, som er
nødvendige til fastgørelsen, monteres og prøves på et prøveanlæg.
Vekselbelastningerne påføres så vidt muligt i sinusform (med
vekslende og/eller voksende belastning) til en udmattelsesgrænse,
der afhænger af materialet. Der må ikke herved fremkomme
overfladerevner eller brud.
2. PRØVNINGSKRITERIER
Grundlaget for belastingsantagelsen udgøres af den vandrette kraft-
komposant i køretøjets længdeakse og den lodrette kraftkomposant.
Vandrette kraftkomposanter på tværs af køretøjets længdeakse samt
momenter ladesude af betragtning, s å længe de er af underordnet
betydning.
Den vandrette kraftkomposant i køretøjets længdeakse udtrykkes i en
beregnet referencekraft, D-værdien.
For den mekaniske forbindelse gælder:
D¼g/C1MT/C1MR
MTþMR
hvor
MT= traktorens teknisk tilladelige totalmasse
MR= påhængskøretøjets teknisk tilladelige totalmasse
g = 9,81 m/s2
Den lodrette kraftkomposant lodret på kørebanen dannes af den
statiske belastning S.
De teknisk tilladelige belastninger angives af fabrikanten.
3. FREMGANGSMÅDE VED PRØVNINGEN3.1. Generelle krav
Prøvningskraften skal ved hjælp af et tilhørende standardtrækøje
påføres den mekaniske koblingsanordning, der skal prøves, fra en
vinkel, der dannesaf forholdet mellem den lodrette prøvekraft F
vog
den vandrette prøvekraft Fh, og som i medianlængdeplanet går i
nedadgående retning fra for mod bag.
Prøvekraften påføresdet normale berørings punkt mellem den
mekaniske koblingsanordning og trækøjet. Der skal være så lidt
slør som muligt mellem koblingsanordningen og trækøjet.
I princippet påføresprøvekraften veks lende omkring nulpunktet. Ved
vekslende prøvekraft er middelbelastningen lig nul.
Hvis det på grund af koblingsanordningens konstruktion (f.eks. for
meget slør i trækkrog) ikke er muligt at foretage prøvningen med
vekslende prøvekraft, kan prøvekraften også påføres med voksende
belastning i træk- eller trykretning, afhængigt af hvad der giver den
største belastning.
Ved prøvning med voksende belastning er prøvebelastningen lig den
højeste belastning; den laveste belastning kan andrage indtil 5 % af
den højeste belastning.
Ved prøvning med vekslende belastning skal man ved hensigts-
mæssig opbygning af prøvningsenheden og valg af
kraftpåføringsanordningen sørge for, at der ud over den beregnede
prøvekraft ikke påføresyderligere momenter eller kræfter, s om1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 122
▼B
forløber lodret i forhold til prøvekraften; vinkelfejlen for kraft-
retningen ved prøvning med vekslende belastning bør ikke være
større end ± 1,5º; ved prøvning med voksende belastning skal vinklen
indstilles ved højeste belastning.
Prøvningsfrekvensen må ikke overstige 30 Hz.For komponenter af stål eller stålstøbegods er udmattelsesgrænsen 2 ·
10
6. Den efterfølgende prøvning for revner sker ved hjælp af
farveindtrængningsmetoden eller en tilsvarende metode.
Hvis der i koblingsdelene er indbygget fjedre og/eller støddæmpere,
afmonteres de ikke under prøvningen, men kan udskiftes, hvis de ved
prøvningen udsættes for en for driften usædvanlig belastning (f.eks.
varmepåvirkning) og beskadiges. Det beskrives i afprøvningsrap-
porten, hvorledesde reagerede før, under og efter prøvningen.
3.2. Prøvekræfter
Prøvekraften består geometrisk set af den vandrette og lodrette
prøvekomposant
hvor
Fh= ± 0,6 · D ved vekslende belastning
eller
Fh= 1,0 · D ved voksende belastning (træk eller tryk)
Fv= g · 1,5 · S
S = statisk belastning (lodret kraftkomposant på kørebanen).1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 123
▼M2
▼B
▼B
Tillæg 3
TRÆKKROG
METODE TIL STATISK AFPRØVNING
1. FORSKRIFTER FOR AFPRØVNING
1.1. Generelt
1.1.1. Med hensyn til trækkrogen foretages der, efter kontrol af de
almindelige specifikationer, statiske prøver efter forskrifterne i punkt
1.2, 1.3 og 1.4.
1.2. Forberedelse af afprøvningerne
Afprøvningerne skal foretages på et dertil indrettet anlæg og med
trækkrogen og det eventuelle forbindelsesstel på landbrugstraktor-
chassiset fastgjort til en stiv struktur med samme elementer som dem,
der anvendesved montering af trækkrogen på landbrugs traktoren.
1.3. Gennemførelse af afprøvningen
Instrumenterne til registrering af anvendte belastninger og forskyd-
ninger skal have følgende karakteristika:
— anvendte belastninger ± 50 daN
— forskydninger ± 0,01 mm
1.4. Bestemmelser for afprøvningen
1.4.1. Krogen skal i forvejen være underkastet en fortrækbelastning på ikke
over 15 % af den trækprøvningsbelastning, der er defineret i punkt
1.4.2.
1.4.1.1. Den i punkt 1.4.1 omhandlede afprøvning skal gentages mindst to
gange og gennemføres således, at der startes uden belastning, men at
belastningen gradvis øges, indtil den i punkt 1.4.1 anførte værdi er
nået, hvorpå belastningen gradvis reduceres til 500 daN; forbelast-
ningen skal opretholdes i mindst 60 s.
1.4.2. Registrering af data med henblik på udskrivning af diagrammet over
trækbelastning/-deformation eller den grafiske fremstilling af dette
diagram, der leveresaf den s kriveanordning, der er forbundet med
det trækkende køretøj, skal finde sted på en sådan måde, at der
udelukkende anvendes voksende belastninger fra 500 daN gennem
trækkrogensreferencepunkt.
Der må ikke forekomme brud ved værdier, der er lig med eller
mindre end den trækprøvningsbelastning, der er fastsat til 1,5 gange
værdien af påhængskøretøjets teknisk tilladelige masse; desuden skal
det kontrolleres, at diagrammet over deformationerne under hensyn
til belastningerne frembyder et regelmæssigt forløb uden enkelt-
punkter inden for intervallet mellem 500 daN og ⅓af den maksimale
trækbelastning.
1.4.2.1. Registreringen af den blivende deformation skal udskrives i belast-
ningsdeformationsdiagrammet ved en belastning på 500 daN, efter at
afprøvningsbelastningen er blevet relateret til denne værdi.
1.4.2.2. Værdien af den konstaterede blivende deformation må ikke overstige
25 % af den maksimale elastiske deformation, der er påvist.
1.5. Før den i punkt 1.4.2 omhandlede afprøvning skal der finde en
afprøvning sted, der består i en vertikal belastning på 3 gange den
tilladelige maksimale vertikale belastning, der er opgivet af
fabrikanten, idet belastningen på krogens referencepunkt gradvis
øges startende med en belastning på 500 daN.
Under afprøvningen må krogensdeformation ikke overs tige 10 % af
den maksimale elastiske deformation, der er konstateret.
Kontrollen finder sted, efter at den vertikale belastning er fjernet, og
efter at den forlodsbelas tning på 500 daN er genetableret.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 124
▼B
Tillæg 4
TYPEGODKENDELSESMÆRKE
EF-typegodkendelsesmærket består af:
— et rektangel, i hvis inderfelt bogstavet »e« og kendingstallet for den
medlemsstat, som har meddelt typegodkendelse, er anført:
1 for Tyskland, 2 for Frankrig, 3 for Italien, 4 for Nederlandene, 5 for Sverige,
6 for Belgien, 9 for Spanien, 11 for Det Forenede Kongerige, 12 for Østrig, 13
for Luxembourg, 17 for Finland, 18 for Danmark, 21 for Portugal, 23 for
Grækenland og 24 for Irland.
— et EØF-typegodkendelsesnummer på et hvilket som helst sted
►M2 ◄i nærheden af rektanglet, som svarer til nummeret
på EØF-typegodkendelsesskemaet for den pågældende type koblingsanord-
ning med hensyn til dens styrke samt dimensioner;
— bogstaverne D eller ST afhængig af den prøvning, den mekaniske koblings-
anordning har været underkastet (dynamisk prøvning D — statisk prøvning
ST) over rektanglet omkring bogstavet »e«.
Eksempel på et EØF-typegodkendelsesmærke
Forklaring:
Koblingsanordningen med det ovenfor anførte EØF-typegodkendelsesmærke er
en koblingsanordning, for hvilken der i Tyskland (e 1) er meddelt en EØF-
typegodkendelse med nummer 88-563, og som har været underkastet en
dynamisk styrkeprøvning (D).1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 125
▼M2
▼B
▼B
Tillæg 5
MODEL TIL ET EØF-TYPEGODKENDELSESSKEMA
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 126
▼B
Tillæg 6
BETINGELSER FOR MEDDELELSE AF EØF-STANDARDTYPEGOD-
KENDELSE
1. Ansøgning om EØF-standardtypegodkendelse for en traktortype med hensyn
til koblingsanordningens styrke og dimensioner indgives af traktorfabrik-
anten eller dennesbefuldmægtigede.
2. Med henblik på meddelelse af standardtypegodkendelse fremstilles en
repræsentativ traktortype med en koblingsanordning, for hvilken der
foreligger en forskriftsmæssig typegodkendelse, for den tekniske tjeneste.
3. Den kompetente tekniske tjeneste undersøger, om den koblingsanordning,
for hvilken der foreligger en typegodkendelse, er egnet til den traktortype,
for hvilken der ansøges om standardtypegodkendelse. Den undersøger
navnlig, om fastgørelsen af koblingsanordningen svarer til den, der blev
fremstillet til EØF-typegodkendelse.
4. Indehaveren af EØF-standardtypegodkendelsen kan ansøge om udvidelse af
denne godkendelse med andre koblingsanordningstyper.
5. De kompetente myndigheder indrømmer denne udvidelse på følgende
betingelser:
5.1. der foreligger en EØF-typegodkendelse for denne nye type koblingsanord-
ning
5.2. den er egnet til den traktortype, for hvilken der ansøges om udvidelse af
EØF-standardtypegodkendelse
5.3. koblingsanordningens fastgørelse på traktoren svarer til den, der blev
fremstillet ved EØF-typegodkendelsen.
6. Ved hver meddelelse, nægtelse eller udvidelse af en standardtypegodken-
delse føjes der et skema i overensstemmelse med modellen i tillæg 5 til
EØF-standardtypegodkendelsesskemaet.
7. Indgives der ansøgning om EØF-standardtypegodkendelse for en traktortype
samtidig med ansøgning om EØF-typegodkendelse for en bestemt type
koblingsanordning, for hvilken der ansøges om EØF-standardtypegodken-
delse, finder nr. 2 og 3 ikke anvendelse.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 127
▼B
Tillæg 7
MODEL
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 128
▼B
BILAG V
ANBRINGELSESSTED OG -MÅDE FOR FORESKREVNE SKILTE OG
PÅSKRIFTER PÅ TRAKTORCHASSISET
1. ALMINDELIGE FORSKRIFTER
1.1. Enhver landbrugs- og skovbrugstraktor skal være forsynet med et
skilt of påskrifter som beskrevet i de følgende punkter. Dette skilt og
disse påskrifter anbringes af fabrikanten eller dennes repræsentant.
2. FABRIKATIONSSKILT
2.1. Et fabrikationsskilt af udseende som vist i tillægget til dette bilag
skal være solidt fastgjort på et iøjnefaldende og let tilgængeligt sted,
som indgår i en køretøjsdel, der normalt ikke udskiftes i køretøjets
levetid; fabrikationsskiltet skal være let læseligt og omfatte følgende
angivelser anbragt på en måde, så de ikke kan udslettes og i følgende
orden:
2.1.1. Fabrikantensnavn.2.1.2. Traktortype (og i givet fald model).2.1.3. ►
M2EF-standardtypegodkendelsesnummer:
Dette nummer består af bogstavet »e« efterfulgt af kendingstallet for
den medlemsstat, som har meddelt EF-standardtypegodkendelsen:
1 for Tyskland, 2 for Frankrig, 3 for Italien, 4 for Nederlandene, 5 for
Sverige, 6 for Belgien, 9 for Spanien, 11 for Det Forenede
Kongerige, 12 for Østrig, 13 for Luxembourg, 17 for Finland, 18
for Danmark, 21 for Portugal, 23 for Grækenland og 24 for Irland
og et typegodkendelsesnummer, som svarer til nummeret på
typegodkendelsesattesten for køretøjstypen.
Mellem bogstavet »e« fulgt af kendingstallet for den medlemsstat,
som har meddelt EF-standardtypegodkendelsen, og typegodkendel-
sesnummeret indsættes en stjerne. ◄
2.1.4. Traktorensidentifikations nummer.2.1.5. Øvre og nedre grænse for den største tilladte totalmasse for traktoren,
specificeret efter dæktype.
2.1.6. Øvre og nedre grænse for den største tilladte masse for traktoren på
hver aksel, specificeret efter dæktype; disse oplysninger skal gives i
rækkefølge fra for til bag.
2.1.7. Påhængskøretøjets teknisk tilladelige masse, jf. bilag I, punkt 1.7.
2.1.8. Medlemsstaterne kan kræve, at for så vidt angår traktorer, der
markedsføres på deres område, ud over fabrikantens navn angives, i
hvilket land traktorerne er endeligt samlet, når den endelige samling
foregår i et andet land end fremstillingslandet, for så vidt som der
ikke er tale om en af Fællesskabets medlemsstater.
2.2. Fabrikanten kan anbringe supplerende angivelser under eller ved
siden af de foreskrevne påskrifter, uden for et klart afgrænset
rektangel, der ikke indeholder andet end de i punkterne 2.1.1 til 2.1.7
foreskrevne angivelser (se nedenstående eksempel på fabrikations-
skilt).
3. TRAKTORENS IDENTIFIKATIONSNUMMER
Traktorens identifikationsnummer er en struktureret kombination af
skrifttegn, som fabrikanten tildeler hver traktor. Det har til formål i
en periode på; 30 år — uden anvendelse af yderligere angivelser —
at gøre det muligt med fabrikantensbis tand entydigt at identificere
enhver traktor og navnlig typen.
3.1. Det skal anføres på fabrikationsskiltet såvel som på chassiset
(stellet), eller på en tilsvarende del af køretøjet.
3.1.1. Det skal så vidt muligt stå på en enkelt linje.3.1.2. Det skal anføres på chassiset eller en tilsvarende del foran på højre
side af traktoren.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 129
▼B
3.1.3. Det skal anbringes på et klart synligt og tilgængeligt sted ved f.eks.
udhamring eller stempling på en sådan måde, at det ikke kan slettes
eller slides.
4. SKRIFTTEGN
4.1. For alle de i punkterne 2 og 3 fastsatte påskrifter skal latinske
bogstaver og arabertal anvendes. Dog skal de latinske bogstaver, der
benyttes til de i punkterne 2.1.1 og 3 fastsatte angivelser, være
versaler.
4.2. Ved angivelse af køretøjets identifikationsnummer gælder følgende:
4.2.1. Benyttelse af bogstaverne I, O og Q samt af tankestreger, asterisker
eller andre særlige tegn, er ikke tilladt.
4.2.2. Bogstaver og tal skal mindst være af følgende højde:
4.2.2.1. 7 mm for skrifttegn, som anbringes direkte på chassiset (stellet, det
selvbærende karrosseri eller en tilsvarende del af køretøjet).
4.2.2.2. 4 mm for skrifttegn, som anbringes på fabrikationsskiltet.
Eksempel på fabrikationsskilt
Nedenstående eksempel siger intet om, hvilke oplysninger, der reelt skal være
anført på fabrikationsskiltet, men er udelukkende tænkt som et vejledende
eksempel
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 130
▼B
Tillæg
MODEL
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 131
▼B
BILAG VI
BETJENINGSORGAN TIL PÅHÆNGSKØRETØJETS BREMSER OG
BREMSEFORBINDELSE MELLEM TRAKTOR OG PÅHÆNGSKØ-
RETØJ
1. Når traktoren er forsynet med et betjeningsorgan til et påhængskøretøjs
bremser, skal dette være hånd- eller fodbetjent og gradueret og betjenes fra
førerpladsen og må ikke kunne påvirkes af betjeningen af disse anordninger.
Såfremt traktoren er forsynet med et pneumatisk eller hydraulisk forbindel-
sessystem mellem denne og påhængskøretøjets masse, må der kun være et
betjeningsorgan til bremsning af hele køretøjet.
2. Der kan anvendes følgende bremsetyper, hvis karakteristika er fastsat i
definitionerne i bilag I til direktiv 76/432/EØF om landbrugs- og
skovbrugshjultraktorers bremsning.
Anordningen skal være udformet og udført således, at traktorens funktion
ikke påvirkes i tilfælde af, at betjeningsorganet til påhængskøretøjets
bremser svigter eller ikke fungerer normalt, eller hvis sammenkoblingen
brister.
3. Når forbindelsen mellem traktor og påhængskøretøj er hydraulisk eller
pneumatisk, skal den endvidere opfylde en af følgende betingelser:
3.1.Hydraulisk forbindelse:
Den hydrauliske forbindelse skal være af typen med én slange.
Tilslutningen skal være i overensstemmelse med standard ISO/DIS/5676 af
1983, idet hankoblingen skal være anbrangt på traktoren.
Aktivering af betjeningsorganet skal give nultryk på sammenkoblingsstedet i
betjeningsorganets neutralstilling, og driftstrykket skal ligge mellem mindst
10 og højst 15 megapascal.
Energikilden må ikke kunne frakoblesmotoren.
3.2.Pneumatisk forbindelse:
Forbindelsen mellem traktor og påhængskøretøj skal være af typen med to
slanger, en automatisk og en direkte bremseforbindelse, der aktiveres ved
øget tryk.
Sammenkoblingen skal være i overensstemmelse med ISO-standard 1728 af
1980.
Aktiveringen af betjeningsorganet skal på sammenkoblingsstedet give et
driftstryk på mellem mindst 0,65 og højst 0,8 megapascal i påhængskøre-
tøjet.1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 132
▼B
Tillæg
MODEL
1989L0173 — DA — 15.02.2000 — 003.001 — 133