1984L0005 — DA — 18.05.1990 — 002.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS ANDET DIREKTIV
af 30. december 1983
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøre-
tøjer
(84/5/EØF)
(EFT L 8 af 11.1.1984, s. 17)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådets tredje direktiv 90/232/EØFaf 14. maj 1990 L129 33 19.5.1990
Ændret ved:
►A1Tiltrædelsesakt for Spanien og Portugal L302 23 15.11.1985
Berigtiget ved:
►C1Berigtigelse, EFT L 43 af 15.2.1984, s. 27 (84/5/EØF)
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980,s. 1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
▼B
RÅDETS ANDET DIREKTIV
af 30. december 1983
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om
ansvarsforsikring for motorkøretøjer
(84/5/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 100,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale
Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:Ved direktiv 72/166/EØF(
4), ændret ved direktiv 72/ 430/EØF(5), har
Rådet truffet bestemmelse om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgiv-ning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen medforsikringspligtens overholdelse;
i henhold til artikel 3 i direktiv 72/166/EØFskal medlemsstaterne
træffe alle formålstjenlige foranstaltninger for at sikre, at erstatningsan-
svaret for motorkøretøjer, der hjemmehørende i det pågældende land,
er dækket af en forsikring; der træffes inden for rammerne af disseforanstaltninger bestemmelse om, hvilke skader der dækkes, samt omforsikringens nærmere vilkår;
der hersker dog stadig betydelige forskelle mellem medlemsstaternes
lovgivninger med hensyn til omfanget af den lovpligtige forsikring;disse forskelle har direkte indvirkning på fællesmarkedets oprettelse
og funktion;
det er navnlig berettiget at udstrække den lovpligtige forsikring til også
at omfatte ansvar, der pådrages for tingsskade;
de beløb, op til hvilke den lovpligtige forsikring dækker, skal under
alle omstændigheder være af en sådan størrelse, at der sikres skadelidtetilstrækkelig erstatning, uanset i hvilken medlemsstat skaden indtræder;
det er nødvendigt at indføre bestemmelse om, at et organ skal garan-
tere, at skadelidte opnår erstatning, dersom det køretøj, som harforårsaget uheldet, er uforsikret eller ukendt; uden at ændre de imedlemsstaterne gældende bestemmelser med hensyn til om dette
organs intervention skal tillægges subsidiær karakter eller ej samt
reglerne om indtræden i skadelidtes rettigheder er det vigtigt, at skade-lidte i et sådant uheld kan rette direkte henvendelse til dette organ somførste kontaktled; medlemsstaterne bør imidlertid have mulighed for ibegrænset omfang at udelukke intervention fra organet, og i tilfældeaf tingsskader forvoldt af et ukendt køretøj bør de under hensyn til
den bestående risiko for svig kunne bestemme, at erstatningen for
sådanne skader kan begrænse eller udelukkes;
af hensyn til skadelidtes interesser bør virkningerne af en klausul om
ansvarsfraskrivelse begrænses til forholdet mellem forsikringsselskabetog den for ulykken ansvarligt; dersom køretøjet er stjålet eller tilegnetved vold, kan medlemsstaterne bestemme, at ovennævnte organ skalyde skadelidte erstatning;
for at lette den finansielle byrde, som nævnte organ skal bære, kan
medlemsstaterne fastsætte en vis selvrisiko i forbindelse med organets1984L0005 — DA — 18.05.1990 — 002.001 — 2
(1) EFT nr. C 214 af 21. 8. 1980, s. 9 og EFT nr. C 78 af 30. 3. 1982, s. 17.
(2) EFT nr. C 287 af 9. 11. 1981, s. 44.
(3) EFT nr. C 138 af 9. 6. 1981, s. 15.
(4) EFT nr. L 103 af 2. 5. 1972, s. 2.
(5) EFT nr. L 291 af 28. 12. 1972, s. 162.
▼B
intervention med henblik på erstatning for tingsskader forvoldt at et
køretøj, der ikke er forsikret, eller som er stjålet eller tilegnet vedmagtanvendelse;
familiemedlemmer til forsikringstageren, til føreren eller til enhver
anden ansvarlig bør have krav på samme beskyttelse som andre skade-
lidte tredjemænd, i hvert fald hvad angår personskader;
afskaffelsen af kontrollen med forsikring forudsætter, at det nationale
forsikringsbureau i det besøgte land påtager sig at indestå for betalingaf erstatning for skade, der forvoldes af motorkøretøjer, som er hjem-mehørende i en anden medlemsstat; ved fastlæggelsen af, om et
motorkøretøj er hjemmehørende i en bestemt medlemsstat, er det mest
bekvemme kriterium, om det pågældende køretøj er forsynet med ennummerplade fra vedkommende stat; artikel 1, stk. 4, første led, idirektiv 72/166/EØFbør ændres derfor i overensstemmelse hermed;
under hensyn til den nuværende situation i visse medlemsstater, hvad
angår dels de mindstebeløb og dels den dækning og den selvrisiko,som ovennævnte organ anvender i forbindelse med tingsskader, bør
der fastsættes overgangsforanstaltninger med henblik på en gradvis
gennemførelse i disse medlemsstater af direktivets bestemmelser ommindstebeløbene og den erstatning for tingsskade, der ydes af nævnteorgan —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
1. Den forsikring, der er omhandlet i artikel 3, stk. l, i direktiv 72/
166/EØF, skal dække tingsskade såvel som personskade.
2. Medlemsstaterne skal, med forbehold af eventuelle regler om
mere omfattende forsikringsdækning, der måtte gælde i medlemssta-terne, kræve, at den lovpligtige ansvarsforsikring mindst skal dække:
— 350000 ECU for personskader, såfremt der kun er én skadelidt;
såfremt der er flere skadelidte ved samme uheld, multipliceres dettebeløb med antallet af skadelidte;
— 100000 ECU for tingsskader for hvert uheld uanset antallet af
skadelidte.
Medlemsstaterne kan dog for personskader i stedet for ovennævnte
mindstebeløb fastsætte et mindstebeløb på 500000 ECU, såfremt derer flere skadelidte som følge af samme uheld, eller et samlet mindste-beløb på 600000 ECU pr. uheld for personskader og tingsskader uanset
antallet af skadelidte eller skadernes art.
3. I dette direktiv forstås ved ECU den regningsenhed, som er defi-
neret i artikel 1 i forordning (EØF) nr. 3180/78(
1). Modværdien i
national valuta, som skal anvendes i efter hinanden følgende perioderpå fire år at regne fra den 1. januar i første år af hver periode, er ligmed værdien på den sidste dag i den forudgående september måned,
på hvilken ECU'ens modværdier i alle Fællesskabets valutaer fore-
ligger. Første periode begynder den 1. januar 1984.
4. Hver medlemsstat opretter eller godkender et organ, der mindst
inden for den lovpligtige forsikrings grænser skal erstatte tingsskaderog personskader, der forvoldes af et ukendt køretøj, eller et køretøj forhvilket den i stk. 1 omhandlede lovpligtige forsikring ikke er tegnet.Denne bestemmelse griber ikke ind i medlemsstaternes ret til at
tillægge eller undlade at tillægge dette organs intervention en subsidiær
karakter samt til at give regler for regresretten mellem dette organ, deneller de for uheldet ansvarlige og andre forsikringsselskaber ellerorganer inden for den sociale sikring, der skal yde skadelidte erstatningfor samme skade. ►
M1Medlemsstaterne må imidlertid ikke tillade, at
organet gør udbetalingen af erstatning betinget af, at skadelidte på en1984L0005 — DA — 18.05.1990 — 002.001 — 3
(1) EFT nr. L 379 af 30. 12. 1978, s. 1.
▼B
eller anden måde godtgør, at den ansvarlige part er ude af stand til eller
nægter at betale. ◄
Skadelidte kan under alle omstændigheder henvende sig direkte til
dette organ, som på grundlag af de oplysninger, skadelidte giver efter
anmodning fra organet, er forpligtet til at give vedkommende et
begrundet svar på spørgsmålet om dets intervention.
Medlemsstaterne kan imidlertid fra organets intervention udelukke
personer, der frivilligt har taget plads i det skadevoldende køretøj, nårgarantifonden kan bevise, at de vidste, at dette ikke var forsikret.
Medlemsstaterne kan begrænse eller udelukke intervention fra organet
ved tingsskader forvoldt af et ukendt køretøj.
De kan ligeledes give tilladelse til en selvrisiko, som kan gøres
gældende over for skadelidte, på op til 500 ECU for tingsskader, derer forvoldt af et køretøj, der ikke er forsikret.
Hver medlemsstat anvender iøvrigt sine administrativt eller ved lov
fastsatte bestemmelser på nævnte organs interventioner med forbeholdaf enhver praksis, som måtte være mere gunstig for skadelidte.
Artikel 2
1. Ved gennemførelsen af artikel 3, stk. 1, i direktiv 72/166/EØF
skal de enkelte medlemsstater træffe passende foranstaltninger for atsikre, at enhver lovbestemmelse eller enhver klausul i en forsikringspo-lice, der er udstedt i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, i direktiv
72/166/EØF, og som bestemmer, at forsikringen ikke dækker neden-
stående personers anvendelse af eller kørsel med køretøjet, ikke harnogen indvirkning på krav fra tredjemand, der lider skade ved et uheld:
— personer som hverken udtrykkeligt eller stiltiende har tilladelse
hertil, eller
— personer, som ikke har et kørekort, der giver dem ret til at føre det
pågældende køretøj, eller
— personer, som ikke efterlever ►
C1retsforskrifterne ◄vedrørende
køretøjets tekniske og sikkerhedsmæssige stand.
Den i første led omhandlede bestemmelse eller klausul kan imidlertid
gøres gældende over for personer, der frivilligt har taget plads i detskadevoldende køretøj, såfremt forsikringsselskabet kan bevise, at devidste, at køretøjet var stjålet.
Medlemsstaterne kan — for så vidt angår skader, der indtræffer på
deres område — undlade at anvende bestemmelsen i første afsnit,såfremt og i det omfang den skadelidte kan opnå dækning af den lidte
skade i medfør af regler om social sikkerhed.
2. I tilfælde af at køretøjet er stjålet eller tilegnet ved vold, kan
medlemsstaterne bestemme, at det i artikel 1, stk. 4, omhandlede organ
skal intervenere i stedet for forsikringsselskabet på de i nærværendeartikels stk. 1 fastsatte betingelser; såfremt køretøjet er hjemmehørendei en anden medlemsstat, har dette organ i så fald ingen regresmulighedmod noget organ i denne medlemsstat.
Medlemsstater, der bestemmer, at det i artikel F, stk. 4, omhandlede
organ skal intervenere i tilfælde, hvor køretøjet er stjålet eller tilegnet
ved vold, kan for tingsskade fastsætte en selvrisiko på op til 250 ECU,
der kan gøres gældende over for skadelidte.
Artikel 3
Familiemedlemmer til forsikringstageren, til føreren eller til enhver
anden person, der er erstatningsansvarlig for en skade, som er dækket
af den i artikel 1, stk. 1, omhandlede forsikring, kan ikke under henvis-
ning til dette slægtskab undtages fra forsikringens dækningsområde forså vidt angår personskader.
Artikel 4
Artikel 1, stk. 4, første led, i direktiv 72/166/EØFaffattes således:1984L0005 — DA — 18.05.1990 — 002.001 — 4
▼B
»— området for den stat, hvis nummerplader køretøjet er forsynet
med, eller«.
Artikel 5
1. Medlemsstaterne ændrer deres nationale bestemmelser for at
efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1987. De under-
retter straks Kommissionen herom.
2. De således ændrede bestemmelser iværksættes senest den 31.
december 1988.
3. Uanset stk. 2:
a) har kongeriget Spanien, Den hellenske Republik og republikken
Portugal en frist, der løber indtil den 31. december 1995, til atforhøje forsikringsdækningen til de i artikel 1, stk. 2, fastsatte beløb.Hvis de benytter sig af denne mulighed, skal forsikringsdækningen i
forhold til de i nævnte artikel fastsatte beløb udgøre:
— mere end 16 % senest den 31. december 1988,
— 31 % senest den 31. december 1992;
b) har de andre medlemsstater en frist, der løber til den 31. december
1990 til at forhøje forsikringsdækningen til de i artikel 1, stk. 2,
fastsatte beløb. De medlemsstater, der benytter sig af dennemulighed, skal inden for den i stk. 1 fastsatte frist forhøje forsik-ringsdækningen med mindst halvdelen af forskellen mellem denforsikringsdækning, der gælder den 1. januar 1984, og de i artikel
1, stk. 2, fastsatte beløb.
4. Uanset stk. 2:
a) kan Den italienske Republik fastsætte bestemmelser om, at den i
artikel 1, stk. 4, femte afsnit, omhandlede selvrisiko indtil den 31.december 1990 andrager 1000 ECU;
b) kan kongeriget Spanien, Den hellenske Republik, Irland og repu-
blikken Portugal fastsætte bestemmelser om,
— at det i artikel 1, stk. 4, omhandlede organ ikke skal kunne yde
erstatning for tingskader indtil den 31. december 1992;
— at den i artikel 1, stk. 4, femte afsnit, og den i artikel 2, stk. 2,
andet afsnit, omhandlede selvrisiko indtil den 31. december 1995udgør 1500 ECU.
Artikel 6
1. Kommissionen farelægger senest den 31. december 1989 Rådet
en rapport om situationen i de medlemsstater, der omfattes af de iartikel 5, stk. 3, litra a), og stk. 4, litra b), fastsatte overgangsforantalt-
ninger, samt på baggrund af situationens udvikling eventuelt forslag til
ændring af disse foranstaltninger.
2. Kommissionen forelægger senest den 31. december 1993 Rådet
en rapport om gennemførelsen af dette direktiv samt eventuelt forslag,navnlig vedrørende justering af de i artikel 1, stk. 2 og 4, nævnte beløb.
Artikel 7
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1984L0005 — DA — 18.05.1990 — 002.001 — 5
▼A1
▼B
▼A1
▼B