1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B KOMMISSIONENS ANDET DIREKTIV
af 14. maj 1982
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om analysemetoderne for kontrol af
kosmetiske midlers sammensætning
(82/434/EØF)
(EFT L 185 af 30.6.1982, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Kommissionens direktiv 90/207/EØF af 4. april 1990 L 108 92 28.4.1990
▼B
KOMMISSIONENS ANDET DIREKTIV
af 14. maj 1982
om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om
analysemetoderne for kontrol af kosmetiske midlers sammensæt-
ning
(82/434/EØF)
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab,
under henvisning til Rådets direktiv 76/768/EØF af 27. juli 1976 om
indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske
midler(1), ændret ved direktiv 79/661/EØF(2), særlig artikel 8, stk. 1,
og
ud fra følgende betragtninger:i direktiv 76/768/EØF foreskrives officiel kontrol af kosmetiske midler
til konstatering af, om de i fællesskabsbestemmelserne fastsatte betin-gelser vedrørende sammensætningen af kosmetiske midler overholdes;
de nødvendige analysemetoder bør fastlægges hurtigst muligt, og
eftersom første etape i bestræbelserne for at nå dette mål er gennemførtved fastlæggelsen af en række metoder i Kommissionens direktiv 80/1335/EØF(
3), består anden etape i fastlæggelse af metoder til identifi-
kation af oxiderende stoffer og bestemmelse af hydrogenperoxid i
hårplejemidler, identifikation og semikvantitativ bestemmelse af visseoxidationsfarvestoffer i hårplejemidler, identifikation og bestemmelseaf nitrit, identifikation og bestemmelse af frit formaldehyd, bestem-melse af resorcinol i shampoo og hårlotion samt bestemmelse af
methanol i forhold til ethanol eller propanol-2;
de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med
udtalelse fra Udvalget for tilpasning af direktiv 76/768/EØF til de
tekniske Fremskridt —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
I forbindelse med den officielle kontrol af kosmetiske midler træffer
medlemsstaterne de fornødne foranstaltninger til at sikre, at
— identifikation af oxiderende stoffer og bestemmelse af hydrogenper-
oxid i hårplejemidler,
— identifikation og semikvantitativ bestemmelse af visse oxidations-
farvestoffer i hårplejemidler,
— identifikation og bestemmelse af nitrit,
— identifikation og bestemmelse af frit formaldehyd,— bestemmelse af resorcinol i shampoo og hårlotion,— bestemmelse af methanol i forhold til ethanol eller propanol-2,
foretages efter de metoder, der er beskrevet i bilaget.
Artikel 2
Medlemsstaterne sætter de fornødne love eller administrative bestem-
melser i kraft for senest den 31. december 1983 at efterkomme dettedirektiv. De underretter straks Kommissionen herom.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 2
(1) EFT nr. L 262 af 27. 9. 1976, s. 169.
(2) EFT nr. L 192 af 31. 7. 1979, s. 35.
(3) EFT nr. L 383 af 31. 12. 1980, s. 27.
▼B
Artikel 3
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 3
▼B
BILAG
I.IDENTIFIKATION AF OXIDERENDE STOFFER OG BESTEM-
MELSE AF HYDROGENPEROXID I HÅRPLEJEMIDLER
FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Iodometrisk bestemmelse af hydrogenperoxid i kosmetiske produkter er mulig,
når der ikke er andre oxiderende stoffer, som danner iod med iodid, til stede.
Forud for den iodometriske bestemmelse af hydrogenperoxid er det derfor
nødvendigt at spore og identificere eventuelle andre tilstedeværende oxiderende
stoffer. En sådan identifikation består af to dele omfattende dels persulfater,
bromater og hydrogenperoxid og dels bariumperoxid.
A. IDENTIFIKATION AF PERSULFATER, BROMATER SAMT HYDRO-
GENPEROXID
1. PRINCIP
Natrium-, kalium- og ammoniumpersulfat, kalium- og natriumbromat
samt hydrogenperoxid, eventuelt dannet ud fra bariumperoxid, identifi-
ceres ved hjælp af descenderende papirchromatografi, hvorunder der
anvendes to udviklingsvæsker.
2. REAGENSER
Der anvendes analysekvalitet.
2.1. Referenceopløsninger, 0,5 % m/v, vandige, af følgende forbindelser:2.1.1. Natriumpersulfat2.1.2. Kaliumpersulfat2.1.3. Ammoniumpersulfat2.1.4. Kaliumbromat2.1.5. Natriumbromat2.1.6. Hydrogenperoxid2.2. Udviklingsvæske A: ethanol, 80 % v/v2.3. Udviklingsvæske B: benzen — methanol — 3-methylbutanol-1 — vand
(34+38+18+10, volumen)
2.4. Fremkaldervæske A: kaliumiodidopløsning, 10 % m/v, vandig2.5. Fremkaldervæske B: stivelsesopløsning, 1 % m/v, vandig2.6. Fremkaldervæske C: saltsyre 10 % m/m2.7. 4N saltsyre
3. APPARATUR
3.1. Papir til chromatografi (Whatman papir nr. 3 og 4 eller tilsvarende)
3.2. Mikropipette, 1 µl3.3. Målekolber, 100 ml3.4. Foldefiltre3.5. Sædvanligt apparatur til descenderende papirchromatografi
4. PRØVEFORBEREDELSE
4.1.Vandopløselige produkter
Der fremstilles to opløsninger af hver prøve ved at opløse henholdsvis 1
og 5 g af prøven i 100 ml vand. Der bruges af hver af disse opløsninger
1 µl til at udføre den under 5 beskrevne papirchromatografering.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 4
▼B
4.2.Produkter, som ikke kan opløses fuldstændigt i vand
4.2.1. Der afvejes henholdsvis 1 og 5 g af prøven, som dispergeres i 50 ml
vand. Til begge dispersioner tilsættes vand indtil 100 ml, og der
blandes. Begge dispersioner filtreres gennem et foldefilter (3.4), og af
hver af filtraterne anvendes 1 µl til at udføre den under 5 beskrevne
papirchromatografering.
4.2.2. Der fremstilles igen to dispersioner af prøven ved at tilsætte
henholdsvis 1 og 5 g til 50 ml vand. Disse gøres sure ved hjælp af
fortyndet saltsyre (2.7), hvorefter der tilsættes vand til 100 ml og
blandes. Dispersionerne filtreres gennem et foldefilter (3.4), og der
anvendes 1 µl af begge filtraterne til at udføre den under 5 beskrevne
papirchromatografering.
4.3.Cremer
Henholdsvis 5 og 20 g af hver prøve dispergeres i 100 ml vand. Disse
dispersioner anvendes til at udføre den under 5 beskrevne papirchroma-
tografering.
5. FREMGANGSMÅDE
5.1. I to kar til descenderende papirchromatografi (3.5) hældes en passende
mængde udviklingsvæske A (2.2) henholdsvis B (2.3). Chromatografi-
karrene mættes med væskernes dampe i mindst 24 timer.
5.2. På en strimmel papir til chromatografi (Whatman nr. 3 eller tilsvarende)
(3.1), 40 cm langt og 20 cm bredt eller et andet passende format,
anbringes i startpunkterne 1 µl af de under 4 og 2.1 tilberedte prøve-
og referenceopløsninger. Opløsningsmidlet afdampes i luften.
5.3. Chromatografipapiret (5.2) anbringes i det chromatografikar, som inde-
holder væske A (5.1), og der chromatograferes indtil en
udviklingslængde på 35 cm (ca. 15 timer).
5.4. Procedurerne under 5.2 og 5.3 gentages med chromatografipapir
(Whatman nr. 4 eller tilsvarende) (3.1) i det kar, der indeholder væske
B. Der chromatograferes, indtil udviklingslængden andrager 35 cm (ca.
5 timer).
5.5. Efter udviklingen tages papirstrimlerne op af chromatografikarrene og
tørres i luften.
5.6. Pletterne på chromatogrammet fremkaldes ved at sprøjte papirstrimlerne
successivt med:
5.6.1. Fremkaldervæske A (2.4) og kort tid herefter fremkaldervæske B (2.5).
Først kommer pletterne af persulfater til syne i chromatogrammet og
derefter pletterne af hydrogenperoxid. Pletterne markeres med blyant.
5.6.2. Fremkaldervæske C (2.6) på de i 5.6.1 opnåede chromatogrammer.
Tilstedeværende bromat bliver synligt i chromatogrammet som gråblå
pletter.
5.7. Rf-værdierne for referencestofferne (2.1) vil under de ovenfor beskr-
evne omstændigheder i henholdsvis udviklingsvæske A (2.2) og B
(2.3)være:
UdviklingsvæskeA
(2.2)UdviklingsvæskeB
(2.3)
Natriumpersulfat 0,40 0,10
Kaliumpersulfat 0,40 0,02 + 0,05
Ammoniumpersulfat 0,50 0,10 + 0,20Natriumbromat 0,40 0,20
Kaliumbromat 0,40 0,10 + 0,20
Hydrogenperoxid 0,80 0,801982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 5
▼B
B. IDENTIFIKATION AF BARIUMPEROXID
1. PRINCIP
Bariumperoxid påvises dels ved dannelse af hydrogenperoxid efter
syring af prøven (A.4.2) og dels ved tilstedeværelse af bariumion:
— såfremt der ikke er persulfater til stede (a) ved at tilsætte fortyndet
svovlsyre til en del af den sure prøveopløsning (B.4.1), hvorved der
dannes et hvidt bundfald af bariumsulfat og bekræfte tilstedevæ-
relsen af bariumioner i prøveopløsningen (4.1) ved
papirchromatografi (5);
— såfremt der samtidig er bariumperoxid og persulfater (B.4.2) ved
med alkali at spalte remanensen fra opløsningen (4.2.1) og ved i
remanensen fra den smeltede masse (4.2.2 og 4.2.3) — efter opløs-
ning i saltsyre (4.2.4) — at påvise tilstedeværelsen af bariumioner
både ved papirchromatografi og ved fældning som bariumsulfat.
2. REAGENSER
2.1. Methanol
2.2. Koncentreret saltsyre, 36 % m/v
2.3. 6N saltsyre2.4. 4N svovlsyre2.5. Dinatriumrhodizonat2.6. Bariumchlorid dihydrat (BaCl
2,2 H2O)
2.7. Natriumcarbonat, vandfrit
2.8. Bariumchloridopløsning, 1 % m/v, vandig
2.9. Udviklingsvæske: methanol — koncentreret saltsyre — vand
(80+10+10, volumen)
2.10. Fremkaldervæske: dinatriumrhodizonatopløsning, 0,1 % m/v, vandig;
fremstilles umiddelbart før brug.
3. APPARATUR
3.1. Mikropipette, 5 µl3.2. Platinskåle3.3. Målekolber, 100 ml3.4. Chromatografipapir (Schleicher og Schull 2043 b eller tilsvarende).
Papiret renses ved gennemløb af udviklingsvæske (2.9) natten over i et
chromatografikar for descenderende chromatografi (A.3.5) med efterføl-
gende tørring.
3.5. Foldefiltre3.6. Sædvanligt apparatur til ascenderende papirchromatografi.
4. PRØVEFORBEREDELSE
4.1.Produkter uden persulfater
4.1.1. 2 g af prøven bringes i dispersion (opløsning) i 50 ml vand, og pH
indstilles til at være omkring 1 ved hjælp af 6N saltsyre (2.3).
4.1.2. Dispersionen (opløsningen) overføres med vand til en 100 ml
målekolbe. Der fyldes op med vand og blandes. Denne dispersion
(opløsning) anvendes til den under 5 beskrevne papirchromatografiske
undersøgelse og fældning af bariumsulfat.
4.2.Produkter med persulfater
4.2.1. 2 g af prøven bringes i dispersion (opløsning) i 100 ml vand, og der
filtreres.
4.2.2. Den tørrede remanens tilsættes 7 til 10 gange dennes vægt af natrium-
carbonat (2.7), og der blandes. Blandingen smeltes i en platinskål (3.2) i
30 minutter.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 6
▼B
4.2.3. Der afkøles til stuetemperatur, og smeltemassen bringes i suspension i
50 ml vand, hvorefter der filtreres (3.5).
4.2.4. Remanensen opløses i 6N saltsyre (2.3), og der tilsættes vand til 100 ml.
Denne opløsning anvendes til den under 5 beskrevne papirchromatogra-
fiske undersøgelse og fældning af bariumsulfat.
5. FREMGANGSMÅDE
5.1. I et kar til ascenderende papirchromatografi hældes en passende
mængde udviklingsvæske (2.9), og karret mættes med væskens dampe
i mindst 15 timer.
5.2. På et stykke chromatografipapir, behandlet som beskrevet under 3.4,
anbringes i startpunkterne 5 µl af hver af de under 4.1.2 eller 4.2.4
tilberedte opløsninger samt 5 µl referenceopløsning (2.8).
5.3. Opløsningsmidlet afdampes i luften, og der chromatograferes lodret
indtil udviklingslængden er 30 cm.
5.4. Chromatografipapiret tages op og tørres i luften.
5.5. Pletterne på chromatogrammet fremkaldes ved at sprøjte chromatografi-
papiret med fremkaldervæske (2.10). Pletterne markeres med blyant.
5.6. Ved tilstedeværelse af barium opstår der røde pletter i chromato-
grammet med en Rf-værdi på ca. 0,10.
C. BESTEMMELSE AF HYDROGENPEROXID
1. PRINCIP
Den iodometriske bestemmelse af hydrogenperoxid beror på følgende
reaktion:
H2O2+2 H++2 I−→I2+2 H2O.
Denne reaktion har et langsomt forløb, men kan fremskyndes ved
tilsætning af ammoniummolybdat. Det dannede iod, der bestemmes
titrimetriskved hjælp af natriumthiosulfat, er mål for hydrogenperoxi-
dindholdet.
2. DEFINITION
Hydrogenperoxidindholdet bestemt efter denne metode udtrykkes som
masseprocent (% m/m) hydrogenperoxid i prøven.
3. REAGENSER
Der anvendes analysekvalitet.
3.1. 2N svovlsyre
3.2. Kaliumiodid
3.3. Ammoniummolybdat
3.4. 0,1N natriumthiosulfat
3.5. Kaliumiodidopløsning, 10 % m/v. Fremstillet umiddelbart før brug.3.6. Ammoniummolybdatopløsning, 20 % m/v
3.7. Stivelsesopløsning, 1 % m/v
4. APPARATUR
4.1. Bægerglas, 100 ml
4.2. Burette, 50 ml
4.3. Målekolber, 250 ml
4.4. Målecylinder, 25 og 100 ml
4.5. Pipetter, 10 ml4.6. Erlenmeyerkolber, 250 ml1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 7
▼B
5. FREMGANGSMÅDE
5.1. Der afvejes af prøven en mængde i g (m) svarende til ca. 0,6 g hydro-
genperoxid i et 100 ml bægerglas. Den afvejede mængde overføres
kvantitativt med vand til en målekolbe på 250 ml, og der fyldes op
med vand og blandes.
5.2. 10,00 ml af prøveopløsningen (5.1) afpipetteres til en erlenmeyerkolbe
på 250 ml (4.6), og der tilsættes successivt 100 ml 2N svovlsyre (3.1),
20 ml kaliumiodidopløsning (3.5) samt 3 dråber ammoniummolybdato-
pløsning (3.6).
5.3. Den dannede iod titreres straks med 0,1N natriumthiosulfat (3.4); lige
inden ækvivalenspunktet nås, tilsættes nogle ml stivelsesopløsning som
indikator. Det forbrugte antal ml 0,1N natriumthiosulfat (V) noteres.
5.4. En blindbestemmelse udføres som beskrevet under 5.2 og 5.3, idet de
10 ml prøveopløsning erstattes med 10 ml vand. Det forbrugte antal
ml 0,1N natriumthiosulfat til blindbestemmelsen (Vo) noteres.
6. BEREGNING
Hydrogenperoxidindholdet i prøven beregnet i masseprocent (% m/m)
ved hjælp af formlen:
% hydrogenperoxid ¼V/C0Vo ðÞ /C2 1;7008 /C2250/C2100
m/C210/C21000
eller
¼V/C0Vo ðÞ /C2 4;252
m
hvor:
m = prøvemængden i g (5.1),
V = forbrugte antal ml 0,1N natriumthiosulfat ved titrering af prøve-
opløsningen (5.3),
Vo= forbrugte antal ml 0,1N natriumthiosulfat ved blindbestem-
melsen (5.4).
7. GENTAGELIGHED(1)
Ved et hydrogenperoxidindhold på omkring 6 % må forskellen mellem
resultaterne på to parallelt udførte bestemmelser på den samme prøve
ikke overstige en absolut værdi på 0,2 %.
II.IDENTIFIKATION OG SEMIKVANTITATIV BESTEMMELSE AF
VISSE OXIDATIONSFARVESTOFFER I HÅRPLEJEMIDLER
1. FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Denne metode beskriver identifikation og semikvantitativ bestemmelse
af følgende stoffer i hårfarvningsmidler på creme- og væskeform:
Stoffets betegnelse Symbol
1,2-diaminobenzen ( o-phenylendiamin) OPD
1,3-diaminobenzen ( m-phenylendiamin) MPD
1,4-diaminobenzen ( p-phenylendiamin) PPD
3,4-diaminotoluen ( o-toluylendiamin) OTD
2,4-diaminotoluen ( m-toluylendiamin) MTD
2,5-diaminotoluen ( p-toluylendiamin) PTD
2,4-diaminophenol DAP
1,3-dihydroxybenzen (resorcinol) R1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 8
(1) Jf. ISO-norm 5725.
▼B
Stoffets betegnelse Symbol
1,4-dihydroxybenzen H
1-naphthol α-naftol α-N
1,2,3-trihydroxybenzen (pyrogallol) P
2. PRINCIP
Oxidationsfarvestofferne ekstraheres ved pH 10 med 96 % ethanol fra
hårfarvningsmidler på creme- og væskeform og identificeres ved endi-
mensionalt eller todimensionalt tyndtlagschromatografi (6).
Den semikvantitative bestemmelse af stofferne foretages ved sammen-
ligning af chromatogrammer af prøven og af referenceopløsninger, idet
chromatograferingen af opløsningerne udføres samtidigt og i fire udvik-
lingssystemer.
3. REAGENSER
Der anvendes analysekvalitet, når det er praktisk muligt.
3.1. Absolut ethanol3.2. Acetone3.3. Ethanol, 96 % v/v
3.4. Ammoniak, 25 % m/m
(d
420= 0,91)
3.5. L-Ascorbinsyre3.6. Chloroform3.7. Cyklohexan3.8. Nitrogen
3.9. Toluen
3.10. Benzen3.11. Butanol-13.12. Butanol-23.13. Hypophosphorsyrling, 50 %3.14. Diazoreagens; der kan anvendes 4-nitro-1-benzendiazoniumsalt, stabili-
seret med f.eks. chlorbenzensulfonat-ion (Rød 2 JN Francolor), eller 2-chlor-4-nitro-1-benzendiazoniumsalt, stabiliseret med f.eks. naphthalen-
benzoat-ion (NNCD-reagens, ref. nr. 74150, Fluka), eller tilsvarende.
3.15. Sølvnitrat3.16.p-Dimethylaminobenzaldehyd
3.17. 2,5-Dimethylphenol
3.18. Ferrichlorid hexahydrat (FeCl
3,(6H2O)
3.19. Saltsyre 10 % m/v
3.20.Referencestoffer
Referencestofferne er de under 1 (formål og anvendelsesområde)
anførte stoffer.
Ved aminoforbindelser vil referencestoffet findes som mono- eller di-
hydrogenchloridet eller som basen. Brug af sulfater bør undgås.
3.21.Referenceopløsninger (0,5 % m/v)
Der fremstilles en 0,5 % m/v opløsning af hvert referencestof (3.20):50 mg ± 1 mg referencestof afvejes i en 10 ml målekolbe.Der tilsættes 5 ml ethanol (3.3).
Der tilsættes 250 mg ascorbinsyre (3.5).1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 9
▼B
Indholdet i målekolben gøres basisk ved tilsætning af ammoniak (3.4)
indtil pH 10.
Der fyldes op med ethanol (3.3) til 10 ml, og der blandes. Opløsnin-
gerne kan opbevares i en uge på et køligt sted beskyttet mod lys.
I visse tilfælde kan der fremkomme et bundfald under tilsætningen af
ascorbinsyre og ammoniak. Det er da hensigtsmæssigt at fradekantere
bundfaldet, før der fortsættes.
3.22.Udviklingsvæsker
3.22.1. Acetone-chloroform-toluen (35-25-40, volumen).3.22.2. Chloroform-cyklohexan-absolut ethanol-ammoniak 25 % (80-10-10-1,
volumen).
3.22.3. Benzen-butanol-2-vand (50-25-25, volumen). Der blandes omhyggeligt,
og efter adskillelse opsamles den øverste fase ved dekantering ved stue-
temperatur (20 til 25 ºC).
3.22.4. Butanol-1-chloroform-reagens M (7-70-23, volumen). Der dekanteres
omhyggeligt ved 20 til 25 ºC, og den nederste fase anvendes.
FremstillingafreagensM:
Ammoniak, 25 % (3.4) 24
Hypophosphorsyrling, 50 % (3.13) 1Vand 75
Bemærk: Udviklingsvæsker, der indeholder ammoniak, skal omrystes
grundigt lige før brugen.
3.23.Fremkaldervæsker
3.23.1.Diazoreagens
Der fremstilles en vandig opløsning på 5 % m/v af det valgte stof
(3.14). Denne opløsning skal fremstilles umiddelbart før anvendelsen.
3.23.2.Ehrlichsreagens
Der opløses 2 g p-dimethylaminobenzaldehyd (3.16) i 100 ml saltsyre
(3.19).
3.23.3.Dimethylphenol/ferrichloridreagens
Opløsning 1: 1 g 2,5-diamethylphenol (3.17) opløses i 100 ml ethanol
(3.3).
Opløsning 2: 1 g ferrichlorid hexahydrat (3.18) opløses i 100 ml
ethanol (3.3).
Disse opløsninger anvendes uden sammenblanding. De påsprøjtes hver
for sig, først opløsning 1 og derefter opløsning 2.
3.23.4.Ammoniakalsksølvnitrat
Til en vandig opløsning på 5 % m/v sølvnitrat sættes ammoniak(3.4),
indtil det fremkomne bundfald netop er opløst.
Dette reagens skal fremstilles umiddelbart før anvendelsen og må ikke
opbevares.
4. APPARATUR
4.1. Sædvanligt udstyr til tyndtlagschromatografi.4.1.1. Plast — eller glasboks af en sådan udformning, at chromatografipladen
heri kan være omgivet af nitrogen under påsætnings- og tørringsproce-
duren.
4.1.2. Sprøjte, 10 µl med 0,2 µls inddeling, kanyle med lige afskæring eller —
hellere — sprøjte med »repeating dispenser«, 50 µl, monteret på stativ
på en sådan måde, at chromatografipladen kan holdes under nitrogen.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 10
▼B
4.1.3. Færdigfremstillede kiselgelplader til tyndtlagschromatografi; størrelse
20 × 20 cm, lagtykkelse 0,25 mm (Macherey & Nagel Silica G-HR
eller tilsvarende).
4.2. Centrifuge 4 000 omd./min.
4.3. Centrifugeglas, 10 ml, med membran og skruelåg.
5. FREMGANGSMÅDE5.1.Behandling af prøver
Ved udtagning fra tube kasseres de første 2 til 3 cm af cremen. I et
centrifugeglas (4.3), som forinden er gennemblæst med nitrogen (3.8)
kommes: 300 mg ascorbinsyre (3.5), samt 3 g creme eller 3 g homoge-
niseret væske.
Der tilsættes nogle dråber ammoniak(3.4), hvis pH er under 10, og der
fyldes op til 10 ml med ethanol (3.3).
Der homogeniseres under nitrogen (3.8); glasset lukkes, og der centrifu-
geres (4.2) derefter ved 4000 omd./min i 10 minutter. Den ovenstående
væske benyttes.
5.2.Chromatografi
5.2.1.Påsætningpåplade
Under nitrogen påsættes på en kiselgelplade (4.1.3) 1 l af hver af de
beskrevne referenceopløsninger (3.21) på følgende måde:
123456789
R P H PPD DAP PTD OPD OTD MPD
MTD α-N
Desuden påsættes i hvert af punkterne 10 og 11 2 µl af den under 5.1
fremkomne prøveopløsning. Pladen opbevares under nitrogen, indtil
chromatograferingen påbegyndes.
5.2.2.Udvikling
Pladen indføres i et chromatografikar, der i forvejen er gennemblæst
med nitrogen (3.8) og mættet med en af de nævnte udviklingsvæsker
(3.22). Udviklingen skal forløbe ved stuetemperatur (20 til 25 ºC) og i
mørke, og indtil væskefronten er nået ca. 15 cm fra startlinien.
Pladen tages ud og tørres under nitrogen ved stuetemperatur.
5.2.3.Fremkaldelse
Pladen sprøjtes straks med en af de nævnte 4 fremkaldervæsker (3.23).
5.2.4.Identifikation
Rf-værdier og farver, der er opnået for prøverne, sammenlignes med de
Rf-værdier og farver, der er opnået for referencestofferne.
Som eksempler gives i tabel I Rf-værdier og farver for hvert stof ved de
forskellige udviklings- og fremkaldervæsker. Bekræftelse af en tvivlsom
identifikation kan undertiden foretages ved til prøveopløsningen at sætte
den pågældende referenceopløsning (tilsætningsforsøg).
5.2.5.Semikvantitativbestemmelse
Intensiteten af pletterne af de under 5.2.4 identificerede stoffer
sammenlignes med en standardrække af det pågældende referencestof,
der er påsat i passende, kendte koncentrationer. Hvis koncentrationen
af det i prøven indeholdte stof viser sig højere end koncentrationerne
af referencestoffet i standardrækken, fortyndes prøveopløsningen, og
målingen gentages.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 11
TABEL I
Eksempler på opnåede Rf-værdier og farver fremkommet umiddelbart efter fremkaldelse
Referencestof
(3.20)Udviklingsvæske Fremkaldervæske
Rf-værdier Farver
3.22.1 3.22.2 3.22.3 3.22.4Diazoreagens
(3.23.1)Ehrlichs reagens
(3.23.2)Dimethylphenol/
ferrichloridreagens
(3.23.3)Ammoniakalsk sølvni-
trat
(3.23.4)
OPD 0,62 0,60 0,30 0,57 svagt brun — — svagt brun
MPD 0,40 0,60 0,47 0,48 brunviolet (*) gul svagt brun svagt brun
PPD 0,20 0,50 0,30 0,48 brun stærkt rød (*) violet grå
OTD 0,60 0,60 0,53 0,60 brun (*) svagt orange svagt brun gråbrun
MTD 0,40 0,67 0,45 0,60 rødbrun (*) gul brun sort
PTD 0,33 0,65 0,37 0,70 brun orange violet (*) grå
DAP 0,07 — 0 0,05 brun (*) orange violet brun
R 0,50 0,37 0,80 0,17 orange svagt violet meget svagt brun svagt brun
H 0,50 0,35 0,80 0,20 — orange violet sort (*)
α-N 0,90 0,80 0,90 0,75 orangebrun — violet (*) sort
P 0,37 — 0,67 0,05 brun meget svagt violet meget svagt brun brun (*)
Bemærkninger: 1. OPD farves svagt, udviklingsvæske 3.22.3 bør anvendes for at adskille det klart fra OTD.
2. (*) angiver den bedst egnede farvereaktion.▼B1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 12
▼B
6. UNDERSØGELSE VED TODIMENSIONALT TYNDTLAGSCHRO-
MATOGRAFI
6.1.Supplerende referencestoffer og -opløsninger
Stoffetsbetegnelse Symbol
6.1.1. 2-naphthol ( β-naphtol) β-N
6.1.2. 2-aminophenol ( o-aminophenol) OAP
6.1.3. 3-aminophenol (m-aminophenol) MAP
6.1.4. 4-aminophenol ( p-aminophenol) PAP
6.1.5. 1,4-diamino-2-nitrobenzen (2-nitro- p-phenylendiamin) 2-NPPD
6.1.6. 1,2-diamino-4-nitrobenzen (4-nitro- o-phenylendiamin) 4-NOPD
Der fremstilles en 0,5 % m/v opløsning af hvert supplerende referencestof som beskrevet
under 3.21.
6.2.Supplerende udviklingsvæske
6.2.1. Ethylacetat-cyklohexan-ammoniak 25 % (65 - 35 - 0,5, volumen).
6.3.Supplerende fremkalder
I en glasskål anbragt i et tyndtlagschromatografikar indføres ca. 2 g
iodkrystaller, hvorefter karret lukkes med det tilhørende låg.
6.4.Chromatografi
6.4.1. Som på figur 1 afmærkes to linier på tyndtlagschromatografipladen
(4.1.3).
6.4.2. Under nitrogen påsættes 1 til 4 µl prøveopløsning (5.1) i startpunkt 1
(figur 1), som ligger 2 cm fra begge kanter. Mængden af prøveopløs-
ning afhænger af intensiteten af de pletter, der blev opnået på
chromatogrammerne (5.2).
6.4.3. Ligeledes under nitrogen påsættes fordelt mellem punkterne 2 og 3
(figur 1) de referencestoffer, som blev identificeret eller formodet iden-
tificeret ifølge 5.2. Afstanden mellem punkterne skal være 1,5 cm. Der
påsættes 2 µl af hver referenceopløsning — af DAP-opløsningen dog
6 µl.
6.4.4. Proceduren beskrevet under 6.4.3 gentages med startpunkterne 4 og 5
(figur 1), hvorefter pladen opbevares under nitrogen indtil chromatogra-
feringen.
6.4.5. Chromatografikarret gennemblæses med nitrogen (3.8), og der indføres
en passende mængde udviklingsvæske (3.22.2). Pladen (6.4.4) anbringes
i karret, og den udvikles i den første retning (figur 1) i mørke. Der
udvikles, indtil fronten når den afmærkede linie på pladen.
6.4.6. Pladen fjernes fra karret og anbringes i mindst 60 minutter i et andet i
forvejen med nitrogen (3.8) gennemblæst chromatografikar for at fjerne
udviklingsvæsken ved fordampning.
6.4.7. Med et måleglas indføres en passende mængde af udviklingsvæske
6.2.1 i et nitrogengennemblæst kar. Pladen (6.4.6) anbringes drejet 90º
i karret, og der chromatograferes i den anden retning, indtil udviklings-
væskens front har nået den afmærkede linie. Pladen tages op af karret,
og udviklingsvæsken fjernes ved fordampning i luften.
6.4.8. Pladen anbringes i 10 minutter i chromatografikarret med ioddampe
(6.3), og det todimensionale chromatogram tolkes på grundlag af Rf-
værdier og farver opnået ved samtidig chromatografering af reference-
stofferne (tabel 2).
Bemærk:
Til opnåelse af maksimal farvning af pletterne, skal chromatogrammet
henstå i luften i en halv time efter fremkaldelsen.
6.4.9. Tilstedeværelse af oxidationsfarvestoffer fundet ifølge 6.4.8 kan defini-
tivt bekræftes ved at gentage procedurerne fra 6.4.1 til 6.4.8 idet der i
startpunktet ud over den foreskrevne (6.4.2) mængde prøveopløsning
påsættes 1 µl af det under 6.4.8 identificerede referencestof. Hvis der
ikke fremkommer andre pletter end dem, der fandtes på chromato-
grammet opnået ifølge 6.4.8, er tolkningen af chromatogrammet 6.4.8
korrekt.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 13
▼B
TABEL II
Referencestoffernes farve efter chromatografering og fremkaldelse i
ioddampe
Referencestof Farve efter fremkaldelse i ioddampe
R beige
P brun
α-N violet
β-N lysebrun
H brunviolet
MPD brungul
PPD brunviolet
MTD mørkebrun
PTD brungul
DAP mørkebrun
AOP orange
MAP brungul
PAP brunviolet
2-NPPD brun
4-NOPD orange
Figur1
1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 14
▼B
III.IDENTIFIKATION OG BESTEMMELSE AF NITRIT
A. IDENTIFIKATION
1. FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Denne beskrevne metode beskriver identifikation af nitrit i kosmetiske
produkter. Nitrit forekommer især i cremer, pastaer og tandpastaer.
2. PRINCIP
Tilstedeværelse af nitrit påvises ved dannelse af farvede derivater med
2-aminobenzaldehyd-phenylhydrazon (Nitrin).
3. REAGENSER
Der anvendes analysekvalitet.
3.1. Fortyndet svovlsyre
2 ml koncentreret svovlsyre (d420= 1,84) fortyndes med 11 ml destil-
leret vand.
3.2. Fortyndet saltsyre
1 ml koncentreret saltsyre (d420= 1,19) fortyndes med 11 ml destilleret
vand.
3.3. Methanol
3.4. Opløsning af 2-aminobenzaldehyd-phenylhydrazon (Nitrin) i methanol
2,0 g. Nitrin afvejes og overføres kvantitativt til en 100 ml målekolbe.
Der tilsættes dråbevis 4 ml fortyndet saltsyre (3.2), og der blandes. Der
fyldes op til mærket med methanol (3.3) og blandes, indtil opløsningen
er blevet fuldstændig klar. Opløsningen opbevares i en brun glasflaske
(4.3).
4. APPARATUR
4.1. Bægerglas, 50 ml4.2. Målekolbe, 100 ml
4.3. Brun glasflaske, 125 ml
4.4. Glasplade, 10 × 10 cm
4.5. Plasticspatel
4.6. Filtrerpapir, 10 × 10 cm
5. FREMGANGSMÅDE
5.1. En del af den prøve, som skal undersøges, stryges jævnt ud på glas-
pladen (4.4) i en lagtykkelse på højst 1 cm.
5.2. Et stykke filtrerpapir (4.6) dyppes i destilleret vand og anbringes på
prøven. Ved hjælp af spatelen (4.5) presses filtrerpapiret mod prøven.
5.3. Der ventes ca. 1 minut, hvorefter der midt på filtrerpapiret dryppes:
2 dråber fortyndet svovlsyre (3.1) og derpå
2 dråber nitrinopløsning (3.4).
5.4. Efter 5 til 10 sekunders forløb fjernes filtrerpapiret og undersøges i
dagslys. Tilstedeværelse af nitrit viser sig ved en rødviolet farvning.
Når nitritindholdet er lavt, forandrer den rødviolettefarve sig til gul
efter 5 til 15 sekunder. Denne farveændring finder først sted efter 1 til
2 minutter, når der er større mængder nitrit til stede.
6.Bemærkning
Den rødviolette farves intensitet samt den tid, der forløber indtil
omslaget til gult, giver en indikation af nitritindholdets størrelsesorden.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 15
▼B
B. BESTEMMELSE
1. FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Denne metode beskriver bestemmelse af nitrit i kosmetiske produkter.
2. DEFINITION
Prøvens nitritindhold bestemt efter denne metode, udtrykkes som
masseprocent (% m/m) natriumnitrit.
3. PRINCIP
Efter fortynding med vand og klaring bringes prøvens indhold af nitrit
til at reagere med sulfanilamid og N-1-naphthylethylendiamin, hvorefter
intensiteten af den fremkomne farvning måles spektrofotometrisk ved
538 nm.
4. REAGENSER
Der anvendes analysekvalitet.
4.1. Klaringsreagenser: må ikke anvendes ud over en uge efter fremstil-
lingen.
4.1.1. Carrez I-reagens:
106 g kaliumferrocyanid, K4Fe(CN6,3 H2O, opløses i destilleret vand og
fortyndes med vand til 1 000 ml.
4.1.2. Carrez II-reagens:
219,5 g zinkacetat, Zn(CH3COO)2,2 H2O, og 30 ml iseddikesyre opløses
i destilleret vand og fortyndes med vand til 1 000 ml.
4.2. Natriumnitritopløsning:
0,500 g natriumnitrit opløses i destilleret vand i en 1 000 ml målekolbe,
hvorefter der fyldes op til mærket med vand. 100 ml af denne stamop-
løsning fortyndes til 500 ml; 1 ml af denne sidste opløsning 8E44 10 µg
natriumnitrit.
4.3. 1 N natriumhydroxidopløsning:
4,0 g NaOH opløses i destilleret vand og fortyndes med vand til
1 000 ml.
4.4. Sulfanilamidopløsning, saltsur:
2,0 g sulfanilamid opløses i 800 ml vand under opvarmning. Efter afkø-
ling tilsættes 100 ml koncentreret saltsyre under omrøring. Der
fortyndes med vand til 1 000 ml.
4.5. 5 N saltsyre:
445 ml koncentreret saltsyre(d
420= 1,18)
fortyndes med vand til 1 000 ml.
4.6. N-1-naphthyl-reagens
Dette reagens skal femstilles samme dag, som det skal anvendes. 0,1 g
N-1-naphthyl-ethylendiamin-dihydrochlorid opløses i vand og fortyndes
med vand til 100 ml.
5. APPARATUR
5.1. Analysevægt5.2. Målekolber, 100, 250, 500 og 1 000 ml5.3. Fuldpipetter5.4. Måleglas, 100 ml
5.5. Foldet filtrerpapir; nitritfrit, diameter 15 cm
5.6. Vandbad1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 16
▼B
5.7. Spektrofotometer med kuvetter med 1 cm lysvej
5.8. pH-meter
5.9. Mikroburette, 10 ml5.10. Bægerglas, 250 ml
6. FREMGANGSMÅDE
6.1. Med en nøjagtighed på 0,1 mg afvejes omkring 0,5 g (m) af den homo-
geniserede prøve, som overføres til et 250 ml bægerglas. Der fortyndes
med varmt destilleret vand til ca. 150 ml. Bægerglasset anbringes i
vandbad på 80 ºC i en halv time, idet indholdet rystes af og til.
6.2. Efter afkøling til stuetemperatur og under omrystning tilsættes 2 ml af
henholdsvis Carrez I-(4.1.1) og Carrez II-reagens (4.1.2).
6.3. Ved tilsætning af 1 N natriumhydroxid (4.3) bringes pH-værdien til 8,3,
idet der anvendes pH-meter. Indholdet overføres kvantitativt til en
250 ml målekolbe, som fyldes op til mærket med destilleret vand.
6.4. Indholdet blandes og filtreres gennem foldet filtrerpapir (5.5).
6.5. En passende kvotadel (V), dog ikke over 25 ml, af det klare filtrat over-
føres med pipette til en 100 ml målekolbe og fortyndes med destilleret
vand til 60 ml.
6.6. Efter blanding tilsættes 10,0 ml sulfanilamidopløsning (4.4) og derpå
6,0 ml 5 N saltsyre (4.5). Indholdet blandes og hensættes i 5 minutter.
Så tilsættes 2,0 ml N-1-naphthyl-reagens (4.6), og indholdet blandes og
hensættes i 3 minutter. Derefter fortyndes med vand til 100 ml og
blandes.
6.7. Der fremstilles en blindprøve ved at gentage operationerne 6.5 og 6.6
uden tilsætning af N-1-naphthyl-reagens (4.6).
6.8. Den under 6.6 opnåede opløsnings ekstinktion ved 538 nm måles (5.7)
over for blindprøven (6.7).
6.9. På kalibreringskurven (6.10) aflæses det natriumnitritindhold i µg pr.
100 ml opløsning (m
1), som svarer til den i 6.8 målte ekstinktion.
6.10. Ved anvendelse af natriumnitritopløsningen (4.2) fremstilles en kalibre-
ringskurve ud fra koncentrationerne 0, 20, 40, 60, 80 og 100 µg
natriumnitrit pr. 100 ml.
7. BEREGNING
Prøvens nitritindhold beregnes som masseprocent natriumnitrit ved
hjælp af formlen:
% natriumnitrit ¼250
V/C2m1/C210/C06/C2100
m¼m1
V/C2m/C240
hvor:
m = massen i g af den undersøgte prøvemængde (6.1),
m1= det under 6.9 fundne natriumnitritindhold i µg,
V = det til målingen anvendte rumfang filtrat i ml (6.5).
GENTAGELIGHED(1)
Ved et natriumnitritindhold på omkring 0,2 % må forskellen mellem
resultaterne på to parallelt udførte bestemmelser på den samme prøve
ikke overstige en absolut værdi på 0,005 %.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 17
(1) Jf. ISO-norm 5725.
▼M1
IV.IDENTIFIKATION OG BESTEMMELSE AF FRIT FORMALDEHYD
1. FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Denne metode består af en identifikation og to kvantitative bestem-
melser af formaldehyd afhængig af tilstedeværelsen eller ej af
formaldehyddonor. Metoden kan anvendes til alle kosmetiske produkter.
1.1.Identifikation
1.2.Generel bestemmelse ved kolorimetri (acetylacetone)
Denne metode anvendes, når formaldehyd anvendes alene eller sammen
med andre konserveringsmidler, som ikke afgiver formaldehyd.
I modsat fald, og såfremt resultatet overstiger den maksimalt tilladte
koncentration i det færdige produkt, anvendes den efterfølgende metode
til verifikation.
1.3.Bestemmelse under tilstedeværelse af stoffer, som afgiver formal-
dehyd
I den foregående metode spaltes formaldehyddonorer, under derivatise-
ring, hvilket fører til et for højt resultat (frit og bundet formaldehyd).
Det er derfor nødvendigt at adskille frit formaldehyd fra formaldehyd-
donor ved væskekromatografi.
2. DEFINITION
Prøvens indhold af frit formaldehyd, bestemt efter denne metode,
udtrykkes som masseprocent af formaldehyd.
3. IDENTIFIKATION
3.1.Princip
Frit og bundet formaldehyd giver i svovlsyreopløsning lyserød eller
violet farvning med Schiffs reagens.
3.2.Reagenser
Alle reagenser skal være af analysekvalitet. Vandet skal være deminera-
liseret eller destilleret.
3.2.1. Fuchsin3.2.2. Natriumsulfit, 7H
2O
3.2.3. Koncentreret saltsyre (d = 1,19)
3.2.4. Svovlsyre, ca. 1 M
3.2.5. Schiffs reagens
100 mg fuchsin (3.2.1) afvejes i et bægerglas og opløses i 75,00 ml
vand ved 80º C. Efter afkøling tilsættes 2,5 g natriumsulfit (3.2.2) og
1,5 ml saltsyre (3.2.3). Der fyldes op til 100 ml. Reagenset er holdbart
i to uger.
3.3.Fremgangsmåde
3.3.1. Ca. 2 g prøve afvejes i et 10 ml bægerglas.
3.3.2. Der tilsættes 2 dråber H2SO4(3.2.4) og 2,00 ml Schiffs reagens (3.2.5).
Dette reagens skal være fuldstændig farveløst på anvendelsestids-
punktet.
Der omrystes, og blandingen henstår i fem minutter.
3.3.3. Konstateres der efter fem minutter en rosa eller violet farve, er den
tilstedeværende mængde formaldehyd over 0,01 %. Der fortsættes i så
fald med bestemmelsen af frit og bundet formaldehyd efter punkt 4 og
om nødvendigt efter punkt 5.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 18
▼M1
4. GENEREL BESTEMMELSE VED KOLORIMETRI (ACETYLACE-
TONE)
4.1.Princip
Formaldehyd reagerer med acetylacetone i nærværelse af ammoniuma-
cetat under dannelse af 3,5-diacetyl-1,4-dihydrolutidin, som ekstraheres
med 1-butanol; ekstraktets absorbans ved 410 nm måles.
4.2.Reagenser
Alle reagenser skal være af analysekvalitet. Vandet skal være deminera-
liseret.
4.2.1. Ammoniumacetat, vandfrit
4.2.2. Iseddikesyre (d204 = 1,05)
4.2.3. Acetylacetone, som er frisk vacuum-destilleret, og som ikke må udvise
nogen absorption ved 410 nm.
4.2.4. 1-Butanol
4.2.5. Saltsyre, 1 M4.2.6. Saltsyre, ca. 0,1 M
4.2.7. Natriumhydroxid, 1 M
4.2.8. Friskstivelsesopløsning, fremstillet efter EuropæiskPharmacopé (1 g/
50 ml vand)
4.2.9. Formaldehyd, 37 til 40 %
4.2.10. Standard iodopløsning, 0,05 M4.2.11. Standard natriumthiosulfatopløsning, 0,1 M
4.2.12.Acetylacetonereagens
I en 1 000 ml målekolbe opløses:
— 150 g ammoniumacetat (4.2.1),
— 2,00 ml acetylacetone (4.2.3),
— 3,00 ml iseddikesyre (4.2.2).
Der fyldes op til 1 000 ml med vand (opløsningens pH: ca. 6,4).Dette reagens skal være frisk fremstillet.
4.2.13. Reagens (4.2.12) uden acetylacetone.
4.2.14.Formaldehydstandard:stamopløsning
5 g formaldehyd (4.2.9) afvejes i en 1 000 ml målekolbe, som fyldes op
til mærket med vand.
Opløsningens styrke bestemmes således: der udtages 10,00 ml, hvortil
der tilsættes 25,00 ml standard iodopløsning (4.2.10) og 10,00 ml
natriumhydroxidopløsning (4.2.7).
Efter henstand i fem minutter tilsættes 11,00 ml 1 M saltsyre (4.2.5), og
det overskydende iod titreres med natriumthiosulfatopløsning (4.2.11)
med stivelsesopløsning (4.2.8) som indikator.
1,00 ml 0,05 M iodopløsning (4.2.10) svarer til 1,5 mg formaldehyd.
4.2.15.Formaldehydstandard:fortyndetopløsning
Stamopløsningen fortyndes med vand, først i forholdet 1: 20 og dernæst
i forholdet 1: 100.
1 ml af denne opløsning indeholder ca. 1 µg formaldehyd.Det nøjagtige indhold beregnes.
4.3.Apparatur
4.3.1. Sædvanligt laboratorieudstyr4.3.2. Faseseparationsfilter, Whatman 1 PS (eller tilsvarende)
4.3.3. Centrifuge1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 19
▼M1
4.3.4. Vandbad indstillet til 60º C
4.3.5. Spektrofotometer
4.3.6. Glaskuvetter med en lysvej på 1 cm
4.4.Fremgangsmåde
4.4.1.Prøveopløsning
En prøvemængde på m gram (med en nøjagtighed på 0,001 g), der
formodes at indeholde ca. 150 µg formaldehyd, afvejes i en 100 ml
målekolbe. Der fyldes op til 100 ml med vand og blandes (opløsning
S). (Det kontrolleres, at pH er ca. 6. I modsat fald foretages fortyn-
dingen med saltsyreopløsningen (4.2.6)).
I en 50 ml Erlenmeyer-kolbe afpipetteres:
— 10,00 ml af opløsningen S
— 5,00 ml acetylacetonereagens (4.2.12)— vand til et samlet volumen på 30,00 ml.
4.4.2.Referenceopløsning
Eventuel interferens fra baggrundsfarve i prøven imødegås med
følgende referenceopløsning:
I en 50 ml Erlenmeyer-kolbe afpipetteres:
— 10,00 ml af opløsningen S
— 5,00 ml referencereagens (4.2.13)— vand til et samlet volumen på 30,00 ml.
4.4.3.Blindprøve
I en 50 ml Erlenmeyer-kolbe afpipetteres:
— 5,0 ml acetylacetonereagens (4.2.12).
— vand til et samlet volumen på 30,00 ml.
4.4.4.Bestemmelse
4.4.4.1. Blandingerne fra 4.4.1, 4.4.2 og 4.4.3 rystes og nedsænkes i vandbad
ved 60º C i nøjagtig ti minutter. Derefter afkøles disse i to minutter i
et isbad.
4.4.4.2 Kolbernes indhold (4.4.4.1) overføres til hver sin 50 ml skilletragt, der
indeholder nøjagtigt 10,00 ml 1-butanol (4.2.4). Kolberne skylles med 3
til 5 ml vand, og blandingen rystes kraftigt i nøjagtigt 30 sekunder,
hvorefter skilletragtene henstår, så faserne skiller ad.
4.4.4.3. Butanolen filtreres gennem et faseseparationsfilter (4.3.2) ned i en
målekuvette.
Centrifugering (3000 g i fem minutter) kan ligeledes foretages.
4.4.4.4. Absorbansen ved 410 nm af ekstraktet af prøveopløsningen (4.4.1)
måles mod ekstraktet af referenceopløsningen (4.4.2) og benævnes A
1.
4.4.4.5. Tilsvarende måles absorbansen A2af ekstraktet af blindprøven (4.4.3)
mod 1-butanol.
Bemærkning: Alle målingerne skal foretages inden 25 minutter, efter at
Erlenmeyer-kolberne er anbragt i vandbad ved 60º C.
4.4.5.Kalibreringskurve
4.4.5.1. I en 50 ml Erlenmeyer-kolbe afpipetteres:
— 5,00 ml af den fortyndede standardopløsning (4.2.15)
— 5,00 ml acetylacetonereagens (4.2.12)— vand til et samlet volumen på 30,00 ml.
4.4.5.2. Der fortsættes som beskrevet under punkt 4.4.4, idet absorbansen måles
mod 1-butanol (4.2.4).
4.4.5.3. Proceduren gentages med 10, 15, 20 og 25 ml fortyndet standardopløs-
ning (4.2.15).
4.4.5.4. Til fastlæggelse af nulpunktet (der svarer til reagensernes egen farve)
følges samme procedure som under punkt 4.4.4.5.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 20
▼M1
4.4.5.5. Kalibreringskurven optegnes, efter at nulpunktsværdien er trukket fra
hver af de under punkt 4.4.5.1 og 4.4.5.3 målte absorbanser. Beers lov
gælder for op til 30 µg formaldehyd.
4.5.Beregninger
4.5.1. A2trækkes fra A1, og på kalibreringskurven (4.4.5.5) aflæses formalde-
hydmængden C i mikrogram i prøveopløsningen (4.4.1)
4.5.2. Prøvens formaldehydindhold (% m/m) beregnes efter formlen:
formaldehyd % ¼C
103/C1m
hvor:
m = prøvemængen i gram.
4.6.Repeterbarhed (1)
Ved et formaldehydindhold på 0,2 % må forskellen mellem resultaterne
af to parallelt udførte bestemmelser på samme prøve ikke overstige
0,005 % ved kolorimetrisk bestemmelse efter reaktion med acetylace-
tone.
Hvis bestemmelsen af frit formaldehyd fører til resultater, som ligger
over de i direktiv 76/768/EØF fastsatte maximumskoncentrationer dvs.:
a) mellem 0,05 og 0,2 % for produkter uden mærkning
b) over 0,2 % for produkter uanset mærkning
skal der foretages bestemmelse efter den under punkt 5 beskrevne
metode.
5. BESTEMMELSE UNDER TILSTEDEVÆRELSE AF STOFFER, SOM
AFGIVER FORMALDEHYD
5.1.Princip
Frit formaldehyd adskilles fra formaldehyddonor ved væskekromato-
grafi.
Den adskilte formaldehyd til et gult lutidin-derivat med acetylacetone i
en efterkolonne-reaktor.
Det dannede derivat bestemmes ved absorbans ved 420 nm.
5.2.Reagenser
Alle reagenser skal være af analysekvalitet. Vandet skal være deminera-
liseret.
5.2.1. Vand af HPLC-kvalitet
5.2.2. Vandfrit ammoniumacetat
5.2.3. Iseddikesyre (d204 = 1,05)
5.2.4. Acetylacetone (opbevares ved 4 ºC)5.2.5. Dinatriumphosphat, vandfrit
5.2.6. 85 % orthophosphorsyre (d
204 = 1,7)
5.2.7. Methanol
5.2.8. Dichlormethan
5.2.9. Formaldehyd, 37 til 40 %
5.2.10. Natriumhydroxid 1 M
5.2.11. Saltsyre 1 M
5.2.12. Saltsyre 0,002 M
5.2.13. Friskstivelsesopløsning, fremstillet efter EuropæiskPharmacopé (1 g/
50 ml vand)1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 21
(1) Ifølge ISO 5725.
▼M1
5.2.14. Standard iodopløsning 0,05 M
5.2.15. Standard natriumthiosulfatopløsning 0,1 M
5.2.16.Mobilfase
Vandig opløsning af dinatriumphosphat (5.2.5), 0,006 M, indstillet til
pH = 2,1 med orthophosphorsyre (5.2.6).
5.2.17.Efterkolonne-reagens:
I en 1 000 ml målekolbe opløses:
— 62,5 g ammoniumacetat (5.2.2)
— 7,5 ml eddikesyre (5.2.3)
— 5 ml acetylacetone (5.2.4).
Der fyldes op til 1 000 ml med vand (5.2.1).
Dette reagens opbevares i mørke.
Holdbarhed: tre dage ved stuetemperatur. Reagenset skal være farveløst.
5.2.18.Formaldehydstandard:stamopløsning
10 g formaldehyd (5.2.9) afvejes i en 1000 ml målekolbe, og der fyldes
op til 1 000 ml med vand.
Opløsningens styrke bestemmes således:
Der udtages 5,00 ml, hvortil der tilsættes 25,00 ml standard iodopløs-
ning (5.2.14) og 10,00 ml natriumhydroxidopløsning (5.2.10). Efter
henstand i 5 minutter tilsættes 11,00 ml 1 M saltsyre (5.2.11), og det
overskydende iod titreres med natriumthiosulfat (5.2.15) med stivelses-
opløsning (5.2.13) som indikator.
1 ml 0,05 M iodopløsning (5.2.14) svarer til 1,5 mg formaldehyd.
5.2.19.Formaldehydstandard:fortyndetopløsning
Stamopløsningen fortyndes i forholdet 1:100 med den mobile fase
(5.2.16).
1 ml af denne opløsning indeholder ca. 37 µg formaldehyd.
Det nøjagtige indhold beregnes.
5.3.Apparatur
5.3.1. Sædvanligt laboratorieudstyr
5.3.2. Ikke-pulserende HPLC-pumpe
5.3.3. Ikke-pulserende lavtrykspumpe til reagenset (eller en HPLC-pumpe
med samme specifikationer som den første).
5.3.4. Injektionsventil med en 10 µl loop
5.3.5. Efterkolonne-reaktor bestående af følgende dele:
en trehalset kolbe på 1 L
+ en tilhørende elektrisk varmekappe+ to Vigreux-kolonner med mindst ti bunde (luftkølede)
+ rustfrit stål stålrør (til varmeafgivelse) 1,6 mm — indvendig diameter
0,23 mm, L = 400 mm
+ teflonslange 1,6 mm — indvendig diameter 0,30 mm, L = 5 m (heste-
tømme, se tillæg I)
+ et T-formet rør uden dødvolumen (Valco eller tilsvarende)+ tre Union-samlinger uden dødvolumenellerefterkolonne-reaktor (Applied Biosystems PCRS 520) eller tilsva-
rende, (kapacitet 1 ml).
5.3.6. Membranfilter 0,45 µ
5.3.7. SEP
RC18Patron (eller tilsvarende)
5.3.8.Færdigfremstilledekolonner
— Bischoff hypersil RP 18 (type NC ref. C 25.46 1805)
(5 µ, L = 250 mm, indvendig diameter 4,6 mm)1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 22
▼M1
— eller Dupont, Zorbax ODS
(5 µ, L = 250 mm, indvendig diameter 4,6 mm)
— eller Phase SEP, sphérisorb ODS 2
(5µ, L = 250 mm, indvendig diameter 4,6 mm)
5.3.9Forkolonne
Bischoff K1hypersil RP 18 (ref. K1 G 6301 1805)
(5µ, L1= 10 mn) eller tilsvarende
5.3.10 Kolonnen og forkolonnen forbindes via et Ecotube (ref. A 15020508
Bischoff) system eller tilsvarende.
5.3.11. Apparaturet (5.3.5) samles som vist på skemaet i tillæg 2. Forbindel-
serne efter injektionsventilen skal være så korte som muligt. Det
rustfri rør mellem reaktoren og detektoren har til formål at afkøle blan-
dingen inden detekteringen. Temperaturen i detektoren kendes ikke,
men er konstant.
5.3.12. UV-VIS detektor5.3.13. Skriver5.3.14. Centrifuge5.3.15 Ultralydbad5.3.16. Rysteapparat (Vortex eller tilsvarende).
5.4.Fremgangsmåde
5.4.1.Kalibreringskurve
Der optegnes en kalibreringskurve over sammenhængen mellem
tophøjder og formaldehyd koncentrationer. Standardopløsningerne frem-
stilles ved fortynding af den fortyndede standard formaldehydopløsning
(5.2.19) med den mobile fase (5.2.16).
— 1,00 ml standardopløsning (5.2.19) fortyndet til 20 ml — ca. 185 µg/
100 ml
— 2,00 ml standardopløsning (5.2.19) fortyndet til 20 ml — ca. 370 µg/
100 ml
— 5,00 ml standardopløsning (5.2.19) fortyndet til 25 ml — ca. 740 µg/
100 ml
— 5,00 ml standardopløsning (5.2.19) fortyndet til 20 ml — ca. 925 µg/
100 ml
Standardopløsningerne henstår i en time ved laboratorietemperatur og
skal være frisk fremstillede.
Kalibreringskurven er lineær for koncentrationer fra 100 til 1 500 µg/
100 ml.
5.4.2.Tilberedningafprøverne
5.4.2.1. Emulsioner (creme, underlagscreme og eyeliner)
En prøvemængde på m gram, der formodes at indeholde ca. 100 µg
formaldehyd, afvejes (med en nøjagtighed på 0,001 g) i en 100 ml
målekolbe med prop.
Der tilsættes 20 ml dichlormethan (5.2.8) og 20,00 ml saltsyre (5.2.12).Der blandes på rysteapparat (5.3.16) og på ultralydbad (5.3.15). De to
faser adskilles ved centrifugering (3 000 g i to minutter).
En patron (5.3.7) skylles med 2 ml methanol (5.2.7) og konditioneres
derefter med 5 ml vand (5.2.1).
4 ml af den vandige fase af ekstraktet ledes gennem den konditionerede
patron. (5.3.7), idet man kasserer de første 2 ml og opsamler den efter-
følgende fraktion.
5.4.2.2. Lotioner og shampooer
En prøvemængde på m gram, der formodes at indeholde ca. 500 µg
formaldehyd, afvejes (med en nøjagtighed på 0,001 g) i en målekolbe
med prop. Der fyldes op til 100 ml med den mobile fase (5.2.16).1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 23
▼M1
Opløsningen filtreres gennem et membranfilter (5.3.6) og indsprøjtes i
eller ledes gennem en patron (5.3.7), der er tilberedt på samme måde
som ovenfor (5.4.2.1). Alle opløsninger skal indsprøjtes straks eller
tilberedningen.
5.4.3.Kromatograferingsbetingelser
— Mobile fase: 1 ml/min.
— Reagens: 0,5 ml/min.— Total flow ved detektorens udløb: 1,5 ml/min.— Injektionsvolumen: 10 µl— Elueringstemperatur: altid 0 ºC, når adskillelsen er vanskelig. Til
dette formål nedsænkes kolonnen i et isbad, og indstillingen af
temperaturligevægten afventes (15 til 20 minutter)
— Efterkolonnens reaktionstemperatur: 100 ºC
— Detektion: 420 nm.
Bemærkning: Hele kromatografi — og efterkolonnesystemet skylles
med vand (5.2.1) efter brugen. I tilfælde af en pause på
over to dages varighed foretages ligeledes en skylning
med methanol (5.2.7). Før systemet atter tages i brug,
ledes der vand igennem for at undgå omkrystallisering.
5.5.Beregninger
Emulsioner(5.4.2.1):
Formaldehydindhold i procent (m/m):
C/C110/C06/C1100
5m¼C/C110/C04
5m
Lotionerogshampooer(5.4.2.2):
Formaldehydindhold
C/C110/C06/C1100
m¼C/C110/C04
m
hvor
m = analyseprøvens masse i gram (5.4.2.1)
C = formaldehydkoncentrationen i µg/100 ml aflæst på kalibrerings-
kurven (5.4.1).
5.6.Repeterbarhed (1)
Ved et formaldehydindhold på 0,05 % må forskellen mellem resulta-
terne af to parallelt udførte bestemmelser på samme prøve ikke
overstige 0,001 %.
Ved et formaldehydindhold på 0,2 % må forskellen mellem resultaterne
af to parallelt udførte bestemmelser på samme prøve ikke overstige
0,005 %.
V.BESTEMMELSE AF RESORCINOL I SHAMPOO OG HÅRLOTION
1. FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Denne metode beskriver bestemmelse af resorcinol ved gaschromato-
grafi i shampoo og hårlotion. Metoden er anvendelig for
koncentrationer fra 0,1 op til 2,0 % resorcinol i produktet.
2. DEFINITION
Prøvens indhold af resorcinol bestemt efter denne metode udtrykkes i
masseprocent (% m/m) resorcinol.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 24
(1) Ifølge ISO 5725.▼B
▼B
3. PRINCIP
Resorcinol og 3,5-dihydroxytoluen, der er tilsat som intern standard,
separeres fra prøven ved tyndtlagschromatografi, idet de isoleres fra
den udviklede tyndtlagsplade ved afskrabning og efterfølgende ekstrak-
tion med methanol. Sluttelig tørres de ekstraherede komponenter,
silyleres og bestemmes ved gaschromatografi.
4. REAGENSER
Der anvendes analysekvalitet.
4.1. Saltsyre, 25 % m/m
4.2. Methanol
4.3. Ethanol, 96 % v/v4.4. Kieselgelplader, færdigfremstillede (plast- eller aluminiumfolie), med
fluorescensindikator. Pladerne deaktiveres ved oversprøjtning med
vand, indtil kieselgellaget virker gennemsigtigt; derpå tørres de ved
stuetemperatur i 1 til 3 timer.
Bemærk: Hvis pladerne ikke deaktiveres, kan der forekomme tab af
resorcinol ved irreversibel adsorption på kieselgelen.
4.5. Udviklingsvæske acetone — chloroform — eddikesyre (20-75-5,
volumen)
4.6. Resorcinolstandardopløsning: 400 mg resorcinol opløses i 100 ml
ethanol (4.3) (1 ml svarer til 4 000 µg resorcinol)
4.7. Intern standardopløsning: 400 mg 3,5-dihydroxytulen — DHT —
opløses i 100 ml ethanol (4.3) (1 ml svarer til 4 000 µg DHT)
4.8. Standardopløsning: 10 ml resorcinolstandardopløsning (4.6) og 10 ml
intern standardopløsning (4.7) blandes i en 100 ml målekolbe; der
fyldes op til mærket med ethanol (4.3) og blandes. (1 ml svarer til
400 µg resorcinol og 400 µg DHT)
4.9 Silyleringsmidler:4.9.1. N,0-bis-(trimethylsilyl)-trifluoracetamid — BSTFA4.9.2. Hexamethyldisilazan — HMDS
4.9.2. Trimethylchlorsilan — TMCS
5. APPARATUR
5.1. Sædvanligt udstyr til tyndtlagschromatografi samt gaschromatograf med
flammeionisationsdetektor
5.2. Sædvanligt laboratorieudstyr
6. FREMGANGSMÅDE6.1.Prøveforberedelse
6.1.1. I et 150 ml bægerglas afvejes nøjagtigt en prøvemængde, m, i g af
produktet indeholdende 20 til 50 mg resorcinol.
6.1.2. Der tilsættes saltsyre (4.1), indtil blandingen er sur (2 til 4 ml), og
derpå 10 ml intern standardopløsning (4.7) (40 mg DHT), og der
blandes. Bægerglassets indhold overføres med ethanol (4.3) til en
100 ml målekolbe, og der fyldes op til mærket med ethanol (4.3) og
blandes.
6.1.3. 250 µl af opløsning 6.1.2 påføres en deaktiveret kieselgelplade (4.4)
som en kontinuerlig ca. 8 cm lang linie, som bør være så smal som
muligt.
6.1.4. 250 µl af standardopløsningen (4.8) påføres samme plade og på samme
måde som beskrevet i 6.1.3.
6.1.5. For at kunne lokalisere komponenterne efter udviklingen påsættes 5 µl
af hver af opløsningerne 4.6 og 4.7 i to punkter på linie med de under
6.1.3 og 6.1.4 påførte opløsninger.
6.1.6. Pladen udvikles i en uforet (umættet) tank med udviklingsvæske (4.5),
indtil væskefronten er nået 12 cm fra startlinien; dette tager sædvan-
ligvis ca. 45 minutter. Pladen lufttørres, og resorcinol/DHT-zonen
lokaliseres under kortbølget ultraviolet lys. De to forbindelser har1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 25
▼B
tilnærmelsesvis de samme Rf-værdier. Båndene afmærkes med en
blyant i en afstand på 2 mm fra ydersiden af båndenes mørke grænse-
linie. Disse afmærkede zoner fjernes, og for hvert bånd opsamles
adsorptionsmidlet i en 10 ml flaske.
6.1.7. Den adsorptionsmiddeldel, som vedrører prøven og den, som vedrører
standardopløsningen, ekstraheres hver for sig på følgende måde: Der
tilsættes 2 ml methanol (4.2), og der ekstraheres i 1 time under stadig
omrøring (magnetomrøring er bekvemt). Blandingerne filtreres, og
ekstraktionen gentages i yderligere 15 minutter med 2 ml methanol
(4.2).
6.1.8. Opløsningsmidlet fjernes fra de samlede ekstrakter ved tørring natten
over i vacuumekssikkator indeholdende et passende tørremiddel. Der
må ikke anvendes varme.
6.1.9. Resterne (6.1.8) silyleres som angivet under enten 6.1.9.1 eller 6.1.9.2.
6.1.9.1. Der tilsættes 200 µl BSTFA (4.9.1), hvorefter blandingen henstår i et
lukket glas i 12 timer ved stuetemperatur.
6.1.9.2. Successivt tilsættes 200 µl HMDS (4.9.2) og 100 µl TMCS (4.9.3),
hvorefter blandingen opvarmes til 60 ºC i 30 minutter i et lukket glas.
Derefter afkøles blandingen.
6.2.Gaschromatografisk bestemmelse
6.2.1.Betingelser
Den stationære fase skal have en opløsningsevne, R, på mindst 1,5,
hvor R ¼2d0r2/C0r1 ðÞ
w1þw2
idet:
r1og r2= retentionstider i minutter af to toppe,
w1og w2= topbredder i, halv højde i mm af disse toppe,
d′ = skriverens papirhastighed i mm/min.
Følgende gaschromatografibetingelser har vist sig passende:
kolonne type: rustfrit stål
længde: 200 cmindre diameter: 8E44 3 mm
Kolonnemateriale Chromosorb W AW, 100—120 mesh,
med 10 % OV-17
Temperaturer injektionsenhed: 250 ºC
kolonneovn: 185 ºC (isotermisk)
detektor: 250º
Gasser bæregas: nitrogen, flow 45 ml/min
øvrige: luft og hydrogen indstilles efter fabri-
kantens instruktioner
6.2.2. 1 til 3 µl af de under 6.1.9 opnåede opløsninger indsprøjtes i gaschro-
matografen. Der udføres 5 indsprøjtninger af hver opløsning (6.1.9),
toparealerne måles, og på middeltallene beregnes toparealforholdet, S,
hvor:
S = resorcinoltopareal/DHT-topareal.
7. BEREGNING
Prøvens resorcinolindhold udtrykt i masseprocent (% m/m) resorcinol
beregnes ved hjælp af formlen:
% resorcinol ¼
4
M/C2Ss
Sst
hvor:
M = prøvemængden i g (6.1.1),1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 26
▼B
Ss= middeltoparealforholdet ifølge 6.2.2 for prøveopløsningen,
Sst= middeltoparealforholdet ifølge 6.2.2 for standardopløsningen.
8. GENTAGELIGHED(1)
Ved et resorcinolindhold på omkring 0,5 % må forskellen mellem resul-
taterne på to parallelt udførte bestemmelser på den samme prøve ikke
overstige en absolut værdi på 0,025 %.
VI.BESTEMMELSE AF METHANOL I FORHOLD TIL ETHANOL
ELLER PROPANOL-2
1. FORMÅL OG ANVENDELSESOMRÅDE
Denne metode beskriver bestemmelse ved gaschromatografi af
methanol, og den kan anvendes på alle typer af kosmetiske produkter
(inklusive aerosoler). Relative mængder på 0 til 10 % kan bestemmes.
2. DEFINITION
Methanolindholdet bestemt efter denne metode udtrykkes som masse-
procent (% m/m) i forhold til ethanol eller propanol-2.
3. PRINCIP
Bestemmelsen udføres ved gaschromatografi.
4. REAGENSER
Der anvendes analysekvalitet.
4.1. Methanol
4.2. Ethanol, absolut
4.3. Propanol-24.4. Chloroform, vasket med vand for at fjerne alkoholer.
5. APPARATUR
5.1. Gaschromatograf med varmetrådsdetektor (til prøver af produkter på
aerosolform) og med flammeionisationsdetektor (til prøver af andre
produkter)
5.2. Målekolber, 100 ml
5.3. Målepipetter, 2 ml, 20 ml og 0 til 1 ml
5.4. Mikrosprøjter, 0 til 100 µl og 0 til 5 µl; endvidere — for aerosolpro-
dukter — speciel gastæt sprøjte med glideventil (jf. figur 5 i
prøveudtagningsmetoden).
6. FREMGANGSMÅDE
6.1.Prøveforberedelse
6.1.1. Produkter på aerosolform behandles som beskrevet i kapitel II i bilaget
til Kommissionens direktiv 80/1335/EØF af 22. december 1980(
2),
hvorefter analyseringen foretages ved gaschromatografi ifølge betingel-
serne i 6.2.1.
6.1.2. Andre produkter, der er behandlet som beskrevet i ovennævnte kapitel
II, fortyndes med vand til et niveau på 1 til 2 % ethanol eller propanol-
2, hvorefter de analyseres ved gaschromatografi ifølge betingelserne i
6.2.2.
6.2.Gaschromatografibetingelser
6.2.1. Produkter på aerosolform
6.2.1.1. Der anvendes kolonne med 10 % Hallcomid M 18 på Chromosorb
WAW, 100 til 200 mesh, og varmetrådsdetektor
6.2.1.2. Den stationære fase skal have en opløsningsevne, R, på mindst 1,5,1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 27
(1) Jf. ISO-norm 5725.
(2) EFT nr. L 383 af 31. 12. 1980, s. 27.
▼B
hvor:
R¼2d0r2/C0r1 ðÞ
w1þw2
idet:
r1og r2= retentionstider i minutter af to toppe,
w1og w2= topbredder i halv højde i mm af disse toppe,
d′ = skriverens papirhastighed i mm/min.
6.2.1.3. Den ønskede opløsningsevne kan opnås ved følgende betingelser:
Kolonne type: rustfrit stål
længde: 3,5 mdiameter: 3 mm
varmetrådsdetektor brostrøm: 150 mA
Bæregas helium:
tryk: 2,5 barflow: 45 ml/min
Temperaturer
injektionsenhed: 150 ºC
detektor: 150 ºCkolonneovn: 65 ºC
6.2.2. Andre produkter
6.2.2.1. Der anvendes kolonne med Chromsorb 105 eller Porapak QS og flam-
meionisationsdetektor
6.2.2.2. Den stationære fase skal have en opløsningsevne, R, på mindst 1,5,
hvor: R ¼
2d0r2/C0r1 ðÞ
w1þw2
idet:
r1og r2= retentionstider i minutter af to toppe,
w1og w2= topbredder i halv højde i mm af disse toppe,
d′ = skriverens papirhastighed i mm/min.
6.2.2.3. Den ønskede opløsningsevne kan opnås ved følgende betingelser:
kolonne type: rustfrit stål
længde: 2 m
diameter: 3 mm
flammeionisationsdetektor
elektrometer følsomhed: 8 × 10−10A
gasser bæregas: nitrogen, tryk: 2,1 bar
flow: 40 ml/min
andre: hydrogen, tryk: 1,5
bar flow: 20 ml/min
temperaturer injektionsenhed: 150 ºC
detektor: 230 ºC
kolonneovn: 120 ºC eller 130 ºC
7. KALIBRERINGSKURVE
7.1. Under gaschromatografibetingelserne beskrevet i 6.2.1 (kolonne med
Hallcomid M 18) anvendes følgende standardblandinger, der fremstilles1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 28
▼B
ved afpipettering, men hvis nøjagtige mængdesammensætning findes
ved vejning umiddelbart efter hver tilsætning:
Relativ koncentration,
% m/m (ca.)Methanol
mlEthanol
eller
propanol-
2
mlChloroform til samlet
vol. på, ml
2,5 0,5 20 100
5,0 1,0 20 100
7,5 1,5 20 100
10,0 2,0 20 100
Der indsprøjtes i gaschromatografen 2 til 3 µl under de i 6.2.1 givne
betingelser.
Toparealforholdene for methanol/ethanol eller methanol/propanol-2
beregnes. Kalibreringskurven konstrueres således:
X-aksen: % m/m methanol i forhold til ethanol eller propanol-2;
Y-aksen: toparealforholdene for methanol/ethanol eller methanol/
propanol-2.
7.2. Under gaschromatografi-betingelserne beskrevet i 6.2.2 (kolonne med
Chromosorb 105 eller PoropakQS) anvendes følgende standardblan-
dinger, der fremstilles ved afpipettering, men hvis nøjagtige
mængdesammensætning findes ved vejning umiddelbart efter hver
tilsætning:
Relativ koncentration,
% m/m (ca.)Methanol
µlEthanol
eller
propanol-
2
mlVand til samlet volumen
på, ml
2,5 50 2 100
5,0 100 2 100
7,5 150 2 100
10,0 200 2 100
Der indsprøjtes i gaschromatografen 2 til 3 µl under de i 6.2.2 givne
betingelser.
Toparealforholdene for methanol/ethanol eller methanol/propanol-2
beregnes. Kalibreringskurven konstrueres således:
X-asken: % m/m methanol i forhold til ethanol eller propanol-2;
Y-aksen: toparealforholdene for methanol/ethanol eller methanol/
propanol-2.
7.3. I begge tilfælde skal kurven være en ret linie.
8. GENTAGELIGHED(1)
Ved et methanolindhold på 5 % i forhold til indholdet af ethanol eller
propanol-2 må forskellen mellem resultaterne på to parallelt udførte
bestemmelser på den samme prøve ikke overstige en absolut værdi på
0,25 %.1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 29
(1) Jf. ISO-norm 5725.
▼M1
Tillæg1
FREMSTILLING AF EN »HESTETØMME«
HJÆLPEMIDLER
— en trisse af træ:
med udvendig diameter 5 cm og med et hul i midten på 1,5 cm. Der
anbringes fire stålstifter med lige stor indbyrdes afstand rundt om hullet (se
figur 1 og 2). Afstanden mellem stifterne 1,8 cm, afstand til hullet 0,5 cm.
— en stiv stang (formet som en hæklenål) til fremstilling af løkkerne med
teflonslangen.
— teflonslange 1,6 mm, indvendig diameter 0,3 mm, længde 5 meter
UDFØRELSE
Hestetømmen påbegyndes ved at stikke teflonslangen ned gennem hullet i
trissen (den skal rage ca. 10 cm ud forneden, så tømmen kan trækkes til, mens
den laves), hvorefter den føres rundt om hver enkelt stift (første omgang, se
figur 3).
Begge ender af hestetømmen forsynes med kompressionsfittings, idet man
passer på ikke at klemme materialet i stykker.
I anden omgang føres slangen rundt om stifterne (se figur 4), hvorefter der
dannes en løkke ved hver stift på følgende måde:
— den nederste slange løftes op over den øverste med »hæklenålen«.
Dette gentages ved hver stift i samme rækkefølge, indtil de 5 m er brugt, eller
den ønskede længde er nået.
Der efterlades ca. 10 cm slange til lukning af arbejdet ved, at slangen trækkes
gennem de fire løkker, hvorefter der trækkes til.
Bemærkning: Færdighæklet hestetømme til efterkolonnersaktionen kan fås på
markedet (Supelco).1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 30
▼M1
Skitser af trissen
1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 31
▼M1
Tillæg2
1 = HPLC-pumpe (5.3.2)
2 = Indsprøjtningsventil (5.3.4)
3 = Kolonne med forkolonne4 = Reagenspumpe
5 = T-formet rør uden dødvolumen
5′= T-formet rør (Vortex)
6-6′= Union samling uden dødvolumen
7 = Hestetømme
7′= Reaktor
8 = Trehalset kolbe med kogende vand9 = Varmekappe
10 = Svaler
11 = Rustfrit stålrør til varmeafgivelse11′= Varmeveksler
12 = Detektor for ultraviolet/synligt lys
13 = Efterkolonne-modul PCRS 520
5.3.5.
5.3.6.
1982L0434 — DA — 10.04.1990 — 001.001 — 32