D.

BRUTTOINVESTERINGER 2.115. Bruttoinvesteringer omfatter: — faste bruttoinvesteringer — lagerændringer — anskaffelser minus afhændelser af værdigenstande. 2.116. Da LR udarbejdes med det formål at beskrive de strømme, som enhederne skaber i forbindelse med deres produktion, beskrives nedenfor udelukkende de faste bruttoinvesteringer og lagerændringer. 2.117. Bruttoinvesteringer omfatter forbrug af fast realkapital. Nettoinvesteringerne fås ved at trække forbrug af fast realkapital fra bruttoinvesteringerne. Forbrug af fast realkapitaltal repræsenterer den værdiforringelse, som de faste aktiver undergår som følge af normalt slid under anvendelsen i produktionsprocessen (jf. 3.099). 1. Faste bruttoinvesteringer a) Definition 2.118. Faste bruttoinvesteringer er residente producenters anskaffelser minus afhændelser af faste aktiver i referenceperioden plus visse tillæg til værdien af ikke-producerede aktiver tilvejebragt gennem en producents eller institutionelle enheders produktive aktivitet. Faste aktiver er materielle eller immaterielle aktiver, der er resultatet af produktionsprocesser og anvendes flere gange eller permanent i andre produktionsprocesser i over ét år (ENS 95, 3.102). b) Betragtninger vedrørende den nationale økonomi som helhed 2.119. I den nationale økonomi som helhed forstås ved faste bruttoinvesteringer den del af bruttonationalproduktet, der produceres i referenceåret med henblik på anvendelse som produktionsmiddel i produktionsprocessen i en periode på over et år. De holdes således ude fra de private husholdningers og den offentlige sektors konsum og fra eksport og lagerændringer. Den nationale økonomis faste bruttoinvesteringer omfatter således ikke goder, som, selv om de er blevet produceret på et givet tidspunkt og derfor indgår i nationalproduktet, henføres til en anden anvendelse i referenceperiodens løb. En ændret anvendelse eller ændrede ejerforhold indebærer ikke, at disse goder igen indgår i nationalproduktet, og medfører ingen ændring i den samlede mængde aktiver i den nationale økonomi som helhed. Disse transaktioner er dog af interesse, når der foretages en analyse efter erhverv og sektorer. 2.120. Hvis goderne finder anden anvendelse efter at have skiftet ejer (hvis de ikke længere er en del af de faste aktiver), sker der et fald i de faste investeringer i den nationale økonomi. De hyppigste praktiske eksempler er brugte motorkøretøjer, som husholdninger køber hos produktionsenheder, brugte skibe, der videresælges til udlandet, samt faste aktiver, der skrottes, og som skal indgå i forbrug i produktionen. Da den nye anvendelse (konsum eller eksport eller enhver anden anvendelse, alt efter hvilket gode der produceres af skrottet) i disse tilfælde er en del af nationalproduktet, skal de faste bruttoinvesteringer reduceres tilsvarende. Derfor anvender ENS 95 ved beregningen af de faste bruttoinvesteringer begrebet nettoanskaffelser af eksisterende producerede goder, idet man hermed kan tage hensyn til kapitalafgang, dvs. formindskelsen af de faste aktiver. 2.121. Nettoanskaffelserne af eksisterende goder kan være positive, dvs. at de udgør en forøgelse af de faste aktiver i den nationale økonomi. Det gælder f.eks., når brugte køretøjer, der allerede har været registreret som konsum i nationalproduktet, købes for at blive anvendt som fast aktiv. Da salget af eksisterende investeringsgoder normalt er større end købet, er nettoanskaffelserne negative for den nationale økonomi som helhed. Hvis man opdeler de faste bruttoinvesteringer efter brugererhverv, kan nettoanskaffelserne imidlertid være positive for nogle erhverv. c) Overdragelse af ejendomsretten som kriterium 2.122. Ved fastsættelsen af sektorers og erhvervs faste bruttoinvesteringer anvendes overdragelsen af ejendomsretten (anskaffelse, afhændelse) og ikke varernes anvendelse som kriterium. Det bemærkes, at faste aktiver, der erhverves ved finansiel leasing (men ikke faste aktiver, der lejes ved operationel leasing), behandles som aktiver hos leasingtageren (hvis han er producent) og ikke hos leasinggiveren, som har et finansielt aktiv svarende til et imputeret lån (jf. 2.109.d) og bilag II i ENS 95 om sondringen mellem de forskellige former for leje af varige goder) ( 26 ). 2.123. Hvordan overdragelsen af ejendomsretten anvendes som kriterium, afhænger af det statistiske system, som beregningen af de faste bruttoinvesteringer foretages ud fra. Hvis der er tale om data fra erhververen, er der i teorien ikke nogen vanskeligheder (ud over de praktiske vanskeligheder ved at registrere samtlige investorer). Det sker imidlertid specielt inden for landbruget hyppigt, at beregningerne foretages på grundlag af produktions- og salgsdata leveret af producenterne af inventar. Ud over de tilfælde, hvor det ikke er muligt nøjagtigt at fastslå, om en vare skal betragtes som et fast aktiv, er det vanskeligt at fastslå, hvem der er den reelle køber, da de faste aktiver snarere giver et fingerpeg om, hvem brugeren er. Inden for landbrug er der således en risiko for, at der også medregnes faste aktiver, som ikke er erhvervet af landbrugsbedrifter, men af erhvervsforetagender, der har til hensigt at udleje dem uden betjeningspersonale. d) Anskaffelser 2.124. Anskaffelser af faste aktiver omfatter nye eller eksisterende faste aktiver, som er anskaffet (købt, erhvervet gennem byttehandel, modtaget som kapitaloverførsel i naturalier, erhvervet ved finansiel leasing), faste aktiver, der produceres og beholdes til producentens eget brug, større forbedringer på faste aktiver og på naturkapital, naturlig vækst i landbrugsaktiver (dyr og beplantninger) og omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten til ikke-producerede aktiver (jf. ENS 95, 3.103.a)). 2.125. Det skal bemærkes, at de anskaffede varige goder for at blive registreret under faste bruttoinvesteringer skal have en stykværdi (eller samlet værdi, hvis de anskaffes i store mængder) på over 500 EUR i 1995-priser, (jf. 2.090). 2.126. Dette gælder også ved køb eller produktion for egen regning af varige goder i forbindelse med en virksomhedsetablering. Et bryggeris eller vinfirmas lager af flasker (dog med undtagelse af engangsflasker) registreres f.eks. som aktiver, selv om værdien af hver flaske er ubetydelig. Det samme gælder borde og stole, porcelæn og bestik i restauranter og et foretagendes værktøj. Anskaffelsen af disse aktiver er en fast investering: Der beregnes dog ikke noget forbrug af fast realkapital i disse tilfælde, da man antager, at lageret, når det først er opbygget, beholder samme værdi, da der løbende vil blive anskaffet erstatning for mistede eller ødelagte dele. Løbende køb af erstatningsvarer registreres som forbrug i produktionen. Denne teoretisk klare regel er til tider vanskelig at anvende i praksis, da det ikke altid af de statistiske data om produktion og salg nøjagtigt fremgår, om de pågældende aktiver er anskaffet for første gang eller som erstatning for eksisterende dele. 2.127. Varer og tjenester, der inkorporeres i eksisterende faste aktiver med henblik på at forbedre dem, at renovere dem eller at forlænge deres levetid eller forøge deres produktivitet, registreres sammen med de faste aktiver, som de udgør en del af. Disse aktiviteter betragtes som anskaffelser af nye faste aktiver. I princippet er der her tale om alle varer og tjenester, der inkorporeres i faste aktiver, og som ligger langt uden for rammerne af løbende vedligeholdelses- og reparationsarbejde. Ved løbende vedligeholdelsesarbejde forstås alle aktiviteter, som under hensyn til det faste aktivs normale levetid skal udføres med relativt korte mellemrum for at opretholde aktivets brugsværdi. Det kan f.eks. dreje sig om udskiftning af hurtigt opslidelige dele, udvendige og indvendige malerarbejder osv. 2.128. Størrelsen af udgifterne til denne vedligeholdelse er ikke et kriterium for, hvorvidt der er tale om en investering eller en løbende vedligeholdelse, da selv løbende vedligeholdelse af et fast aktiv af stor værdi kan være meget kostbar (jf. 2.109.e)). Strengt taget bestemmes klassificeringen af tjenester i forbindelse med eksisterende faste aktiver som »løbende vedligeholdelse« eller »faste bruttoinvesteringer« af det tidsinterval, der forløber, inden tjenesten skal gentages. F.eks. betragtes udskiftning af dele, som normalt slides op inden for et år, såsom dækkene på en lastbil, som løbende vedligeholdelse, mens en udskiftning af motoren betragtes som fast investering, ikke fordi udgiften er større, men fordi en motor normalt ikke skal udskiftes hvert år, men først efter flere år. Når en tjeneste af denne art registreres som et aktiv (dvs. som fast investering og ikke som løbende vedligeholdelse), er det muligt ved hjælp af forbruget af fast realkapital at fordele værdien ligeligt over hele driftsperioden. 2.129. I SNA 93 hedder det, at man ved vurdering af, om der er tale om forbedringer af faste aktiver, skal gå ud fra omfanget af ændringer i de faste aktivers karakteristika — dvs. væsentlige ændringer af størrelse, form, effektivitet, kapacitet eller levetid — eller om disse forbedringer ikke er af den type arbejde, som udføres regelmæssigt på samme type faste aktiver i forbindelse med løbende vedligeholdelse og reparation (SNA 93, 10.49). e) Afhændelser 2.130. Afhændelse af faste aktiver omfatter eksisterende faste aktiver, der sælges, nedrives, kasseres, eller destrueres af ejeren, eller som afhændes i en byttehandel eller som kapitaloverførsel i naturalier (jf. ENS 95, 3.103.b) og 3.104). Disse afhændelser skal normalt indebære en overdragelse af ejendomsretten og have en direkte økonomisk anvendelse (således at de faste aktiver, der destrueres, kasseres, fældes eller slagtes af ejeren uden anden økonomisk anvendelse, ikke indgår i disse afhændelser) (jf. SNA 93, 10.35 og 10.39). Nogle afhændelser kan finde sted internt inden for samme institutionelle enhed, som f.eks. dyr, der slagtes af landmanden og forbruges af hans familie. f) Værdiansættelse af de faste bruttoinvesteringer 2.131. De faste bruttoinvesteringer skal værdiansættes til køberpriser (inkl. omkostninger i forbindelse med overdragelsen af ejendomsretten, installationsomkostninger og andre omkostninger ved ejerskiftet) eller til basisprisen for lignende faste aktiver, når de faste bruttoinvesteringer er produceret for egen regning (basisprisen er i så fald summen af de afholdte omkostninger). Afhændelser skal registreres til salgsprisen, hvilket skulle svare til køberprisen minus omkostninger i forbindelse med overdragelsen af ejendomsretten til aktiverne, installationsomkostninger og omkostninger ved ejerskiftet (jf. 2.130). g) Omkostninger i forbindelse med overdragelsen af ejendomsretten 2.132. Omkostninger i forbindelse med overdragelsen af ejendomsretten til aktiver er faste bruttoinvesteringer hos køberen, selv om en del af omkostningerne betales af sælgeren. De omfatter udgifter, der afholdes for at tage aktivet i besiddelse (installations- og transportomkostninger mv.), honorarer og salærer til mellemmænd (notarer, sagkyndige osv.) og de afgifter, som skal betales af tjenester ved overdragelse af ejendomsretten til aktiver. 2.133. De faste bruttoinvesteringer hos køberen omfatter værdien af de anskaffede aktiver (ekskl. overdragelsesomkostninger) plus samtlige overdragelsesomkostninger i forbindelse med erhvervelsen. Derimod omfatter de faste bruttoinvesteringer hos sælgerne udelukkende værdien af de solgte aktiver (ekskl. overdragelsesomkostninger) ( 27 ). Når der er tale om ikke-producerede aktiver (f.eks. jord og patenterede aktiver såsom produktionsrettigheder), der ikke indgår i de faste bruttoinvesteringer, skal disse omkostninger adskilles fra anskaffelsen/afhændelsen af aktiverne og registreres under en særskilt post som faste bruttoinvesteringer hos køberen. h) Faste bruttoinvesteringer og ændringer i aktivernes værdi 2.134. Statuskontoen, som er en opgørelse, udarbejdet på et bestemt tidspunkt, over værdien af ejede aktiver og indgåede forpligtelser, giver oplysninger om de forskellige bestanddele af ændringen i aktivernes værdi. Som defineret i ultimo- og primostatuskontoen (ENS 95, 7.08) kan ændringen i aktivernes værdi beskrives således:



Aktivernes værdi ved periodens udgang − Aktivernes værdi ved periodens begyndelse = Faste bruttoinvesteringer − Forbrug af fast realkapital + Andre mængdeændringer + Nominelle kapitalgevinster minus nominelle kapitaltab 2.135. De nominelle kapitalgevinster minus de nominelle kapitaltab svarer til de kapitalgevinster (-tab), der er akkumuleret i den pågældende periode, og som skyldes en ændring i prisen på aktivet, hvis økonomiske og fysiske (kvantitative og kvalitative) karakteristika forbliver uændrede i den pågældende periode. Disse ændringer registreres på omvurderingskontoen. 2.136. Andre mængdemæssige ændringer i aktiver er strømme, som gør det muligt at registrere opdagelse, nedbrydning eller udtømmelse af naturforekomster samt virkningen af usædvanlige uventede hændelser, som påvirker de økonomiske fordele, der er forbundet med aktiver. Disse ændringer i mængden af landbrugserhvervets aktiver kan opdeles i tre hovedkategorier: — ekstraordinære tab eller tab ved katastrofer (jordskælv, krig, tørke, epidemier osv.) — forskellen mellem aktivernes forventede værdiforringelse (målt som forbruget af fast realkapital) og den faktiske konstaterede værdiforringelse (som følge af uforudset forældelse, skader, forringelse og uheld, der medfører en større værdiforringelse end forudset) — ændringer i faste aktivers klassificering eller struktur: f.eks. ændringer i den økonomiske anvendelse af jord, malkekvæg, der overgår til kødproduktion (jf. 2.149, fodnote 1), eller landbrugsbygninger, der omdannes til privat anvendelse eller en anden økonomisk anvendelse. 2.137. De faste bruttoinvesteringer og forbruget af fast realkapital (jf. 3.098-3.106) er således ikke de eneste elementer, der skal tages i betragtning, når man analyserer ændringerne i aktivernes værdi. i) De faste bruttoinvesteringers bestanddele 2.138. I ENS 95 skelnes der mellem følgende former for faste bruttoinvesteringer (ENS 95, 3.105): — anskaffelser minus afhændelser af nye eller eksisterende materielle faste aktiver (boliger, andre bygninger og anlæg, maskiner og inventar, avlede/dyrkede aktiver) — anskaffelser minus afhændelser af nye eller eksisterende immaterielle faste aktiver (mineralefterforskning, computersoftware, kunstværker mv.) — større forbedringer af materielle, ikke-producerede aktiver, herunder jord — omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten til ikke-producerede aktiver som f.eks. jord og patenterede aktiver. 2.139. Inden for LR skelnes der mellem følgende fem former for faste bruttoinvesteringer: — beplantninger, som giver tilbagevendende produkter — husdyr — materielle og immaterielle faste aktiver: — — maskiner og andet inventar — transportmateriel — avlsbygninger (bygninger, der ikke anvendes som boliger) — andre bygningsværker med undtagelse af jordforbedring (andre bygninger og anlæg) — andet (computersoftvare mv.) — jordforbedring — omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten til ikke-producerede aktiver, f.eks. jord og produktionsrettigheder. 2.140. De faste bruttoinvesteringer i landbrugsaktiver vedrører to typer aktiver (dyr og beplantninger), der anvendes kontinuerligt til produktion af produkter som f.eks. frugt, gummi, mælk osv.: frugttræer, vinmarker, humlehaver, bærplantager, juletræer og aspargeskulturer. Juletræer (som således kun leverer et færdigt produkt en gang) er i lighed med korn og grøntsager ikke faste aktiver. Dyr, der betragtes som faste aktiver, er f.eks. avlsdyr, malkekvæg, får, der opdrættes med henblik på ulden, og trækdyr (hvorimod dyr, der er bestemt til slagtning, herunder fjerkræ, ikke er faste aktiver). j) Beplantninger 2.141. I ENS 95 (3.103) defineres faste bruttoinvesteringer i beplantninger som værdien af anskaffelser minus afhændelser af naturlige aktiver, der giver tilbagevendende produkter (f.eks. frugttræer), der er færdigudviklet, plus den naturlige vækst i de naturlige aktiver, indtil disse er færdigudviklet (dvs. frembringer et produkt) i det pågældende regnskabsår. 2.142. I denne definition af de faste bruttoinvesteringer indgår: — afholdte udgifter i regnskabsåret til nyplantninger (ny- eller genbeplantede arealer), herunder udgifter til vedligeholdelse af unge beplantninger afholdt i regnskabsåret (inden for de første tre år) — stigningen i beplantningernes materialeværdi, indtil de er færdigudviklede — omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten ved handel med beplantninger og færdigudviklede planter mellem landbrugsenheder. 2.143. De første to elementer af faste bruttoinvesteringer i beplantninger udgør en landbrugsmæssig produktion af faste bruttoinvesteringer for egen regning. 2.144. Afhændelser af beplantninger (der registreres som negative faste bruttoinvesteringer) kan have to former. Dels kan det være beplantninger, der sælges på rod til en anden (landbrugs)enhed. I så fald registreres kun omkostningerne i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten i LR. Dels kan der være tale om beplantninger, der ryddes før udløbet af deres normale levetid. I overensstemmelse med den generelle definition af afhændelser skal ryddede beplantninger i så fald have en direkte økonomisk anvendelse, dvs. en modpostering i form af en anvendelse af varer og tjenester (f.eks. salg til et foretagende, der er specialiseret i handel med f.eks. træ ( 28 ). I sidstnævnte tilfælde vil afhændelser af plantager, der skal registreres som negative bruttoinvesteringer, udgøre en beskeden værdi. 2.145. I størstedelen af tilfældene (dvs. med undtagelse af tilfælde nr. to i 2.144), skal værdien af rydninger følgelig ikke fratrækkes værdien af investeringer i beplantninger. Investeringer i fornyelse af eksisterende beplantninger skal betragtes som investeringer og ikke som udgifter til løbende vedligeholdelse. 2.146. Den regnskabsmæssige behandling af rydninger af beplantninger skal ses i sammenhæng med beregningen af forbruget af fast realkapital. I overensstemmelse med ENS 95, sker der i beplantninger et forbrug af fast realkapital svarende til værdiforringelsen af beplantningerne, når disse er færdigudviklet. Rydning ( 29 ) af beplantninger skal således fortolkes som følger: — Rydninger ved udgangen af beplantningernes normale levetid er beplantninger, som udtages af aktiverne. Disse rydninger indregnes i forbruget af fast realkapital i hele den pågældende beplantnings levetid. — »Ekstraordinære« rydninger er rydninger, som finder sted før udløbet af beplantningernes normale levetid. Disse rydninger kan have flere grunde (økonomiske, strategiske mv.). De skal fortolkes som forskellen mellem den reelle (effektive) værdiforringelse og den normale værdiforringelse, der registreres i forbruget af fast realkapital. Denne overskydende værdiforringelse skal registreres på kontoen for »andre ændringer i mængden af aktiver« (under akkumulationskontiene), som ikke er en del af LR. 2.147. Ændringen i beplantningers værdi i løbet af en regnskabsperiode omfatter således følgende fire bestanddele (jf. 2.134): — De faste bruttoinvesteringer, som svarer til forskellen i værdi mellem anskaffelser og afhændelser i referenceperioden, jf. 2.141-2.145. — Forbruget af fast realkapital, som er et mål for beplantningernes værdiforringelse, jf. 2.146. — De øvrige »mængde«ændringer, hvor der tages hensyn til virkningerne af uforudsete eller ekstraordinære begivenheder på beplantningerne (såsom ekstraordinære rydninger), og som registreres på kontoen for øvrige ændringer i mængden af aktiver (jf. definitionen i 2.136 og 2.146). — Kapitalgevinster minus kapitaltab, som er et mål for værdiændringer som følge af prisændringer i løbet af regnskabsperioden, og som registreres på omvurderingskontoen under akkumulationskontiene i ENS 95 (jf. definitionen i 2.135). 2.148. Investeringer i dyrkede aktiver, dvs. i beplantninger, registreres enten som salg foretaget af foretagender, der er specialiseret i denne form for lønarbejde inden for landbruget (jordbearbejdning, levering af maskiner, plantemateriale, arbejdskraft mv.), eller som produktion for egen regning af faste aktiver (1.75). Ved produktion for egen regning af beplantninger registreres følgende: a) Ved beregning af produktionsværdien af »produktion for egen regning af faste aktiver« under »beplantninger« registreres enten værdien af lignende beplantninger værdiansat til basisprisen og iberegnet en forholdsmæssig andel af produktionsomkostningerne i perioden eller værdien af de materialer (herunder planteskoleplanter) og tjenesteydelser, der er henholdsvis brugt og leveret i løbet af perioden. b) Ved beregningen af forbruget i produktionen registreres værdien af de forskellige varer, der er forbrugt i produktionen (herunder planteskoleplanter). c) For de faste bruttoinvesteringers vedkommende registreres under posten »beplantninger« det tal, der fremkommer ved sammenlægning af værdien af »produktion for egen regning af faste aktiver« under beplantninger (dvs. det tal, der er registreret som beskrevet under litra a) ovenfor) og produktionen fra beplantningerne i de enheder, der har specialiseret sig i denne form for lønarbejde. k) Husdyr, der er faste aktiver 2.149. De faste bruttoinvesteringer i dyr består af følgende elementer: — dyrenes naturlige vækst (indtil de er udvokset) — anskaffelse af dyr (import) minus afhændelse (slagtning ( 30 ) og eksport) — omkostninger i forbindelse med ejendomsrettens overgang ved handel mellem landbrugsenheder ( 31 ). 2.150. I overensstemmelse med ENS 95 er de faste bruttoinvesteringer i dyr forskellen mellem anskaffelser (naturlig vækst og import) i årets løb, herunder produktionen for egen regning, og afhændelser af dyr (til slagtning ( 32 ), eksport eller enhver anden endelig anvendelse), idet der hertil lægges omkostningerne i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten ( 33 ). Faste bruttoinvesteringer i dyr strækker sig over hele dyrets levetid. I første omgang udgøres de faste bruttoinvesteringer hovedsagelig af dyrets naturlige vækst. Når dette er udvokset, er de faste bruttoinvesteringer hovedsagelig et mål for afhændelser (salg til slagtning eller eksport). Import, eksport samt omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten er bestanddele af de faste bruttoinvesteringer i dyr, som kan forekomme i hele dyrets levetid. Dyrenes naturlige vækst (og ikke de samlede faste bruttoinvesteringer) er en landbrugsproduktion for egen regning af faste aktiver af dyr. 2.151. Som det fremgår af 2.134, er de faste bruttoinvesteringer i dyr kun en bestanddel af disse aktivers værdiændringer. De faste bruttoinvesteringer i dyr kan således kun måles på grundlag af ændringen i antallet af dyr, der er værdiansat til kalenderårets gennemsnitspris for hver husdyrkategori (den kvantitative metode), hvis tre betingelser er opfyldt: — der må ikke forekomme nominelle kapitalgevinster eller -tab (dvs. at prisudviklingen og udviklingen i bestanden af dyr skal være regelmæssig) — der må ikke forekomme »andre mængdeændringer« (dvs. der må ikke have været tab som følge af naturkatastrofer, klassificeringsændringer mv.) — der må ikke forekomme forbrug af fast realkapital (dvs. der må ikke være nogen forudsigelig nedgang i dyrenes værdi). En anden beregningsmetode (den direkte metode) består i at opgøre tilgang og afgang for hver husdyrkategori i de tilsvarende priser. Bortset fra anskaffelser og afhændelser skal denne metode tage højde for tilgang (især fødsler) og afgang på bedrifterne. 2.152. De faste bruttoinvesteringer i dyr kan derfor generelt ikke måles ved differencen mellem dyrenes værdi ved udgangen og begyndelsen af regnskabsperioden. Reglen for beregningen af de faste bruttoinvesteringer i dyr afhænger direkte af, hvilken metode der vælges til registrering og måling af de tre bestanddele af ændringen i dyrenes værdi (bortset fra de faste bruttoinvesteringer), specielt forbruget af fast realkapital. 2.153. Forbruget af fast realkapital skal teoretisk også beregnes for dyr ( 34 ). Forbruget af fast realkapital for dyr er et mål for den forventede nedgang i dyrenes produktivitet, når de anvendes til produktionsformål. Denne værdinedgang afspejles i den ajourførte værdi af de kommende indtægter af disse dyr. På grund af de praktiske vanskeligheder ved fastsættelsen af forbruget af fast realkapital (fastlæggelsen af beregningsparametre er meget kompliceret, jf. 3.105 og 3.106) skal der ikke beregnes forbrug af fast realkapital for produktionsdyr. 2.154. De faste bruttoinvesteringer i dyr kan måles efter forskellige metoder. Hvis man anvender den metode, der er baseret på kumulerede investeringer (perpetual inventory-metoden — PIM), har man den bedste mulighed for nøjagtigt at beregne de bestanddele af de faste bruttoinvesteringer, der er omtalt i 2.149 (dvs. dyrenes naturlige vækst, importen, salg til slagtning og eksport, omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten). Metoden kræver dog, at man har mange data til rådighed (f.eks. produktionsdyrenes pris i hele deres produktive liv). Det samme gælder metoder, der er baseret på dyrenes produktionscyklus. Det er derfor nødvendigt at anvende en mere enkel metode, selv om den ikke er helt så nøjagtig. 2.155. Den metode, der anbefales, er baseret på en indirekte beregning ( 35 ). Den tager udgangspunkt i en beregning af ændringerne i bestanden af dyr samt i følgende to antagelser: — dyrenes pris udvikler sig jævnt og normalt på forudsigelig vis, således at den årlige gennemsnitspris kan anvendes til værdiansættelse af mængderne, samtidig med at man tager hensyn til kapitalgevinster og -tab — ekstraordinære tab kan beregnes skønsmæssigt (mængde- eller prismæssigt). 2.156. De faste bruttoinvesteringer er lig med summen af følgende bestanddele:



Faste bruttoinvesteringer = Ændring i antallet af dyr mellem udgangen og begyndelsen af regnskabsperioden værdiansat til den årlige gennemsnitspris P + Udsætternedslag + »Andre tab på produktionsdyr« + Omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten 2.157. Udtrykket »Udsætternedslag« vedrører den ved udtagelsen af produktionsbestanden eksisterende forskel mellem dyrenes værdi, når de værdiansættes som produktionsdyr (til en pris, som kan kaldes »kapitalprisen«), og værdien af de samme dyr, når de værdiansættes som dyr, der skal slagtes (dvs. til den pris, hvortil de sælges til slagteriet). 2.158. Udtrykket »Andre tab på produktionsdyr« omfatter to typer tab: — ekstraordinære tab af produktionsdyr, der er blevet voksne — værdien af dyr, som beholdes i produktionsbestanden, indtil de dør (ved en naturlig død). 2.159. Værdien af de tab, der skal anvendes ved beregningen af de faste bruttoinvesteringer, er forskellen mellem dyrenes værdi til den gældende pris ved periodens begyndelse og afhændelsesværdien af disse dyr. Afhændelserne værdiansættes til salgsprisen i tilfælde af slagtning (dvs. ved salg eller eget forbrug) eller kan have en værdi på nul, hvis dyrene ikke har nogen økonomisk værdi (hvis de destrueres). 2.160. Udtrykkene »Andre tab på produktionsdyr« og »Udsætternedslag« er strømme, som registreres på kontoen for »andre ændringer i mængden af aktiver« under statuskontoen. De sikrer en sondring mellem de forskellige bestanddele af ændringen i aktivernes værdi og de faste bruttoinvesteringer og den nødvendige overensstemmelse med ENS 95. Hvis man så bort fra dem, ville det betyde, at det reelle niveau for faste bruttoinvesteringer i dyr blev undervurderet. 2.161. Beregningen af produktionen for egen regning af dyr, som svarer til dyrenes naturlige vækst, følger af den definition af faste bruttoinvesteringer i dyr, som er beskrevet i 2.149, når denne anvendes på kategorier af dyr, som endnu ikke er udvokset: produktion for egen regning = faste bruttoinvesteringer + afhændelser (slagtninger og eksport) − anskaffelser (import) ( 36 ) − (omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten) l) Materielle og immaterielle faste aktiver (undtagen landbrugsaktiver) 2.162. De materielle og immaterielle faste aktiver (ekskl. dyrkede og avlede aktiver (beplantninger og dyr)) omfatter følgende bestanddele: — maskiner og andet inventar — transportmateriel — avlsbygninger (bygninger, der ikke anvendes til beboelse) — andet (programmel mv.). 2.163. De faste bruttoinvesteringer omfatter anskaffelse af disse aktiver (nye aktiver, der er produceret eller importeret i regnskabsperioden, eller eksisterende aktiver) minus afhændelser af dem til andre enheder (i landbrugserhvervet eller andre erhverv). Det bemærkes, at hvis anskaffelsen/afhændelsen vedrører to enheder inden for landbrugserhvervet i samme regnskabsperiode, ophæver de to strømme hinanden, og kun omkostningerne i forbindelse med overdragelsen af ejendomsretten registreres under posten for det pågældende faste aktiv. 2.164. Hvis der er tale om bygningsværker eller inventar (beregnet til salg), hvis produktion strækker sig over flere perioder, skal værdien af det udførte arbejde i produktionsperioden skal registreres under producentens lagerændringer i form af produkter under fremstilling. Disse goder (inventar eller fast ejendom) registreres først under faste bruttoinvesteringer ved overdragelsen af ejendomsretten. Hvis produktionen derimod finder sted for egen regning, registreres arbejdet som faste bruttoinvesteringer i hele produktionsperioden (jf. 2.025). 2.165. De aktiver, som ændrer økonomisk anvendelse, uden at ejerforholdene ændrer sig (f.eks. en landbrugsbygning, der anvendes til andre formål end landbrugsproduktion), indgår ikke i afhændelse af aktiver. Disse ændringer registreres på kontoen for »andre ændringer i mængden af aktiver«. m) Jordforbedring 2.166. Større forbedringer på naturkapital består hovedsagelig i jordforbedring (kvalitet, forbedring af jordens udbytte ved hjælp af overrisling, dræning, beskyttelse mod oversvømmelse mv.) og behandles som alle andre faste bruttoinvesteringer. Da anskaffelse og afhændelse af jord ikke registreres som faste bruttoinvesteringer (idet der er tale om ikke-producerede aktiver), skal investeringer i jordforbedring opføres separat i en specifik rubrik under faste bruttoinvesteringer. 2.167. Disse investeringer består af de udgifter, der afholdes til forbedring af jorden og forberedelsen af den til anden produktiv anvendelse med undtagelse af udgifter til løbende vedligeholdelse (jf. 2.127-2.129). Disse udgifter skal være afholdt af bedriftsindehaverne, eller resultatet af udgifterne skal blive deres ejendom. Der er specielt tale om udgifter til infrastrukturarbejde vedrørende rydning af jordarealer, nivellering, dræning, overrisling og sammenlægning af jorder (jf. ENS 95, 3.106 og SNA 93, 10.51-10.54). n) Omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten til ikke-producerede aktiver 2.168. Omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten til ikke-producerede aktiver vedrører landbrugsenhedernes anskaffelser af jord og ikke-producerede immaterielle aktiver (såsom patenterede aktiver, produktionsrettigheder mv.). Disse anskaffelser af ikke-producerede aktiver registreres ikke som faste bruttoinvesteringer (men under en anden post på kapitalkontoen, fordi der er tale om ikke-producerede aktiver), og kun omkostninger i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten registreres som faste bruttoinvesteringer (for køberen, men ikke for sælgeren). o) Varer og tjenester, der ikke indgår i de faste bruttoinvesteringer 2.169. Følgende varer og tjenester indgår ikke i de faste bruttoinvesteringer: a) Mindre redskaber, arbejdsbeklædning, reservedele og materiel af forholdsvis ubetydelig værdi (under 500 EUR i 1995-priser), selv om disse varer har en normal levetid på over et år (jf. 2.125 og 2.126); da disse varer fornyes regelmæssigt, betragtes disse køb af varer som forbrug i produktionen, hvilket også er i overensstemmelse med gængs regnskabspraksis (jf. 2.105 og 2.106). b) Løbende vedligeholdelses- og reparationsarbejder (jf. 2.127-2.129). Dette arbejde registreres som forbrug i produktionen c) Tjenester i form af videnskabelig forskning, reklame, markedsundersøgelser mv. Køb af disse tjenester er forbrug i produktionen (jf. 2.108.d)). d) Husholdningernes køb af varige goder til anvendelse i husholdningen; da disse varer ikke anvendes til produktionsformål, betragtes de som konsum. e) Dyr, der har karakter af lager: dyr til opfedning, herunder fjerkræ. f) Kapitalgevinster og -tab på faste aktiver (registreres på omvurderingskontoen, jf. 2.135). g) Tab af faste aktiver som følge af kvægsyge, oversvømmelser, uvejr eller andre katastrofer (jf. 2.045 og 2.136). 2.170. Værdien af faste aktiver, der anvendes til både erhvervsmæssige og private formål (motorkøretøjer f.eks.), registreres i overensstemmelse med de to mulige anvendelser, dvs. dels som faste bruttoinvesteringer, dels som konsum. 2. Lagerændringer a) Definition af lager og lagerændringer 2.171. Lager omfatter alle varer, som ikke er faste aktiver, og som produktionsenhederne på et givet tidspunkt ligger inde med. Der skelnes mellem to typer lager: inputlagre og outputlagre: — Inputlagrene består af de råvarer og materialer, der senere skal anvendes i produktionsprocessen. Normalt beregnes forbruget af disse produkter ved i køb (eller andre former for anskaffelse) af disse produkter at indregne lagerændringerne i referenceperiodens løb (jf. 2.021). — Outputlagrene er lagre af færdige produkter og af produkter under fremstilling hos producenterne. De indgår ved beregningen af produktionen. Outputlagrene omfatter: — — produkter fra erhvervet selv: Der er tale om de produkter, som producenterne ikke påtænker at forarbejde, før de skal anvendes til andre økonomiske formål. Inden for landbrug omfatter de vegetabilske produkter, olivenolie, druemost, animalske produkter og ikke-landbrugsmæssige produkter, der produceres ved ikke-separable biaktiviteter — produkter under fremstilling: Der er her tale om den produktion, som endnu ikke er afsluttet. For LR's vedkommende omfatter de vin, kvæg beregnet til slagtning, samtlige kyllinger og andet fjerkræ (herunder avlsfjerkræ) og andre dyr med undtagelse af dyr, der betragtes som faste aktiver. Det skal bemærkes, at afgrøder på roden (jf. 2.012) ikke betragtes som lagre af produkter under fremstilling i årsregnskaberne. 2.172. Når afgrøder på roden inden for europæisk landbrug ikke registreres som produkter under fremstilling, skyldes det, at langt størstedelen af afgrøderne har en produktionscyklus, der er kortere end en regnskabsperiode. Samtidig vurderes det, at man ved at registrere dem ved høsten opnår en tilstrækkelig overensstemmelse med produktionsomkostningerne ved beregningen af erhvervets indtægter (jf. 2.012). Hvis høsten, bearbejdningen af jorden og såningen ikke finder sted i samme referenceperiode, viser regnskaberne i den periode, hvor omkostningerne er afholdt, et regnskabsmæssigt underskud og regnskaberne i høstperioden et regnskabsmæssigt overskud. Denne registreringsmetode kan imidlertid accepteres, for hvis forudsætningerne er de samme fra år til år, sker der en tilnærmelsesvis kompensation, fordi udgifterne i samme regnskabsperiode kompenseres af overskuddet ved salget af den foregående høst. Kun hvis produktionen ændres væsentligt, eller der indtræffer en meget dårlig høst, finder denne kompensation ikke sted. Under sådanne omstændigheder vil produktionen kunne bogføres som produkter under fremstilling (se også 2.013). 2.173. Det skal præciseres, at tjenester ikke indgår i lagrene med undtagelse af tjenester, som er inkluderet i købsværdien af varer, der bliver lagt på lager. 2.174. I henhold til ENS 95 opgøres lagerændringer ved fra lagertilgang at fratrække lagerafgang samt evt. løbende tab i lagrene. b) Registreringstidspunkt og værdiansættelse af lagerændringer 2.175. Tilgang af varer skal værdiansættes på tidspunktet for lagertilgangen, og afgang af varer skal værdiansættes til den pris, der gælder på det tidspunkt, hvor den finder sted. Registreringstidspunktet (samt værdiansættelsen) for lagertilgang og lagerafgang skal være konsistent med andre produkttransaktioner (produktion og forbrug i produktionen). 2.176. Det er basisprisen, der skal anvendes ved værdiansættelsen af lagerændringer (tilgang, afgang eller løbende tab af færdige produkter eller produkter under fremstilling). Med hensyn til tilgang af produkter under fremstilling ansættes den anvendte pris skønsmæssigt ved at sætte de samlede produktionsomkostninger i den pågældende periode i relation til basisprisen for et tilsvarende færdigt produkt. Alternativt kan værdien af tilgangen af produkter under fremstilling beregnes skønsmæssigt på basis af produktionsomkostningerne med tillæg af et skønnet overskud eller en skønnet blandet indkomst (ENS 95, 3.51 og 3.52). 2.177. Til registrering af tilgang og lagerafgang anbefales det i ENS 95 at anvende en metode, der er baseret på kumulerede investeringer (PIM-metoden). Denne metode er imidlertid ikke generelt anvendelig på grund af vanskelighederne med at få oplysninger om tilgange og afgange. I et forsøg på at lægge sig op ad PIM-metoden anbefales i ENS 95 en »kvantitativ« metode, som består i at måle lagerændringer som forskellen mellem lager ved regnskabsperiodens start og udgang værdiansat til gennemsnitsprisen i den pågældende periode. Denne metode kan dog kun anvendes, hvis priserne er stabile i den pågældende periode, eller hvis priserne og størrelsen af lageret vokser eller falder i konstant rytme i regnskabsperioden. 2.178. Denne kvantitative metode kan dog ikke anvendes på vegetabilsk produktion på grund af de ændringer i priser og mængder, som følger af produktionsprocessen og udbuds- og efterspørgselsstrukturen. Dette særlige problem inden for landbruget erkendes i ENS 95 (3.124.c)). 2.179. Der må også tages hensyn til, at lagerændringer som defineret i 2.174 kun er én af bestanddelene i ændringerne i lagrenes værdi mellem begyndelsen og udgangen af regnskabsperioden. Ved hjælp af en grundlæggende regnskabsmæssig bogholderiligning knyttes primostatus og ultimostatus for aktiver på lager sammen:



Værdien af slutlageret i ultimopriser − Værdien af startlageret i primopriser = Lagerændringer (tilgang − afgang − tab) + nominelle kapitalgevinster (-tab) + andre mængdeændringer 2.180. Disse nominelle kapitalgevinster og -tab samt de øvrige mængdeændringer ( 37 ) skal ikke indgå i produktionen, men i kontoen for øvrige ændringer i aktiverne (henholdsvis i omvurderingskontoen og i kontoen for andre ændringer i mængden af aktiver). 2.181. Lagerændringerne er inden for LR vanskeligst at beregne for de vegetabilske produkters vedkommende. Der er jo her tale om sæsonbetonede produkter, som først indgår på lageret efter høsten, og hvor afgangen strækker sig over flere måneder efter høsten og ofte fortsætter i det følgende regnskabsår. Prisen kan også variere betragteligt fra det ene regnskabsår til det andet og endda også inden for det samme regnskabsår. c) Lagerændringer vedrørende dyr og animalske produkter 2.182. Ved værdiansættelse af lagerændringer vedrørende husdyr er det uden betydning, om dyrene er vokset op i landet siden fødslen, eller om de unge dyr er blevet importeret fra udlandet for derefter at blive opfedet i landet. Når de importerede dyr overtages af den indenlandske bedrift, naturaliseres de så at sige og indgår derefter i den indenlandske produktion. 2.183. For at kunne værdiansætte ændringerne i lageret af husdyr ved referenceperiodens udgang er det nødvendigt at skelne mellem husdyr, som har karakter af lager, og husdyr, der er faste aktiver (jf. 2.140 og 2.202). For første kategori husdyrs vedkommende er værdien i basispriser summen af produktionsomkostningerne i levetiden for et gennemsnitligt dyr i de forskellige husdyrklasser indtil udgangen af referenceåret med tillæg af et skønnet overskud af produktionen eller en skønnet blandt indkomst (jf. 2.176). Hvis dyret oprindelig blev importeret, kan anskaffelsesprisen på importtidspunktet betragtes som bestående af summen af produktionsomkostningerne indtil dette tidspunkt. 2.184. På grund af den sædvanligvis regelmæssige prisudvikling for husdyr er det muligt at værdiansætte ændringerne i lagrene af dyr ved en simpel approksimationsmetode, hvor nominelle kapitalgevinster (ekskl. kapitaltab) ikke tages i betragtning. For hver husdyrkategori multipliceres ændringen i husdyrbestanden mellem udgangen og begyndelsen af regnskabsperioden med gennemsnitsprisen i referenceperioden. d) Lagerændringer vedrørende sæsonbetonede produkter 2.185. På grund af den uregelmæssige pris- og mængdeudvikling for sæsonbetonede produkter (jf. 2.178 og 2.181) er den kvantitative metode ikke en god tilnærmelse til PIM-metoden i forbindelse med disse produkter. Hvis man anvender den kvantitative metode, kan det medføre, at nominelle kapitalgevinster og -tab kommer til at indgå i lagerændringerne. Dette problem kunne løses ved at måle lagerændringerne over kortere perioder end referenceperioden (f.eks. kvartalsvis), da disse underperioder ville være mere homogene med hensyn til pris- og mængdeudviklingen. Denne metode er dog ofte vanskelig at anvende på grund af manglende basisdata. 2.186. For at kunne finde frem til en anden værdiansættelsesmetode for lagre af sæsonbetonede produkter er det nødvendigt at undersøge prisudviklingen for de varer, der er oplagret. Prisen på en vare kan under oplagringen variere af mindst tre grunde (SNA 93, 6.105): — varens fysiske egenskaber kan forbedres eller forværres med tiden — der kan være sæsonbetonede faktorer, som påvirker udbuddet og efterspørgslen og således indebærer regelmæssige og forudsigelige ændringer i prisen i årets løb, uden at varens fysiske egenskaber nødvendigvis ændres — der kan være andre faktorer, såsom generel prisinflation eller andre generelle fænomener, der medfører en ændring af varens pris, uden at varens fysiske eller økonomiske egenskaber ændres. 2.187. Forskellen mellem den pris, hvortil varerne er indgået på lageret, og den pris, hvortil de afgår fra lageret, bør i de to førstnævnte tilfælde afspejle værdien af en supplerende produktion, der har fundet sted under oplagringen (SNA 93, 6.106), idet produkter, der udtages fra lageret flere måneder efter høsten, økonomisk set er forskellige fra dem, som indgik på lageret. Denne type produkttilvækst betragtes ikke som en nominel kapitalgevinst (SNA 93, 12.70). 2.188. På grundlag af de forskellige bestanddele af ændringerne i lagrenes værdi og de faktorer, der er bestemmende for ændringerne i de oplagrede produkters pris, samt under hensyn til vanskelighederne ved helt at se bort fra kapitalgevinster og -tab ved værdiansættelsen af den sæsonbetonede produktion, anbefales to metoder. De adskiller sig fra hinanden ved, hvordan oplagringsaktiviteten fortolkes, og hvornår den værdiændring, som oplagringen indebærer, registreres. Den første metode er referencemetoden, der skal anvendes ved værdiansættelsen af produktionen og ændringer i lagrene af sæsonbetonede landbrugsprodukter. Den anden metode kan anvendes i mere specifikke tilfælde (hovedsagelig for produkter, hvor priserne er vanskelige at forudsige). 2.189. Referencemetoden består i at fastlægge lagerændringerne som forskellen mellem værdien af årets produktion og værdien af salg (eller andre anvendelser) i samme år ( 38 ). Metoden bygger på den antagelse, at der ikke er mere lager tilbage ved udgangen af afsætningsperioden (udgangen af det første halvår i det følgende kalenderår). Den samlede høstede produktion i året n værdiansættes direkte ved hjælp af den gældende vægtede gennemsnitspris i afsætningsperioden (n/n + 1), og herfra trækkes værdien af alt salg (og andre anvendelser) i det til høståret svarende kalenderår ( 39 ) til prisen på tidspunktet for salget (eller de øvrige anvendelser). 2.190. Ved denne referencemetode betragtes oplagring som en prisstigningsfaktor for varerne under oplagringen. Hermed skelnes der mellem oplagringsaktiviteten og virkningerne på varernes pris. Der tages forskud på den værdistigning, som oplagringen medfører, idet den henføres til produktionen i året n (altså høståret, selv om salget strækker sig over to kalenderår). Prisudviklingen kan nemlig forudsiges med nogenlunde sikkerhed, da den er et resultat af forholdsvis regelmæssige og forudsigelige ændringer (jf. 2.186). 2.191. Metoden gør det muligt at reducere indregningen af kapitalgevinster eller -tab i målet for produktionen til et minimum. Den sikrer en konsistens mellem den værdi- og mængdemæssige beregning af produktionen, og man undgår at skulle registrere produktionen på grundlag af produkter under fremstilling (hvor der er behov for data om lagerets størrelse ved årets begyndelse og udgang og de dertil svarende priser). Endelig gør den det lettere at udarbejde regnskaber i faste priser. 2.192. Når der er tale om produkter, hvor det er vanskeligt at forudsige prisen (det gælder f.eks. frugt, grøntsager, kartofler og olivenolie), og hvor lageret i landbrugsbedrifterne er af økonomisk betydning, anbefales en anden metode. Denne metode er mindre konsekvent, når det gælder om at udelukke kapitalgevinster og -tab i målet for produktionen, og indebærer, at oplagringsaktiviteten betragtes som en tidsmæssig forlængelse af produktionsprocessen. Indregningen af prisstigningen for de oplagrede varer udsættes og henregnes til det år, hvor oplagringen finder sted. 2.193. Efter denne anden metode beregnes den sæsonbestemte produktion direkte som summen af salg, øvrige anvendelser og lagerændringer. Lagerændringerne beregnes ved at værdiansætte lagrene ved regnskabsperiodens begyndelse og udgang ved hjælp af de på det pågældende tidspunkt gældende priser. 2.194. Det skal bemærkes, at disse to metoder adskiller sig fra hinanden ved den måde, hvorpå lagerændringerne måles, men ikke ved værdiansættelsen af salg (idet disse værdiansættes til den gældende basispris ved lagerafgangen). e) Lagerændringer vedrørende vin (fremstillet af druer, der er produceret på samme bedrift) 2.195. Vin er et produkt, der normalt lagres i flere år med henblik på modning. I denne lagringsperiode ændrer kvaliteten sig. Denne lagring af vinen på bedriften kan betragtes som en forlængelse af produktionsprocessen for vinen, idet den vin, der afgår fra lageret, er anderledes end den, der indgik på lageret. Vin på lager skal derfor behandles som et produkt under fremstilling, og værdistigningen som en produktionsstigning, som skal opgøres kontinuerligt. 2.196. Ændringen i vinens værdi kan være en følge af tre faktorer: en kvalitetsændring, ændringer i udbuds- og efterspørgselsstrukturen (dvs. prisforholdet mellem ung og gammel vin) og en generel prisstigning. Mens ændringer i vinens værdi som følge af de to første faktorer skal indgå i målet for produktionen, må stigninger i vinens pris som følge af en generel prisstigning på vin ikke indgå i produktionsværdien; de skal i stedet betragtes som en kapitalgevinst (som registreres på omvurderingskontoen). 2.197. Registreringen af værdistigningen for vinen i produktionsværdien skal ske kontinuerligt i takt med modningen. Dette kræver dog, at man har et stort antal oplysninger om vinlagrenes struktur alt efter produktionsår, kvalitet og produktionsområde samt om den respektive prisudvikling. Da disse oplysninger normalt ikke er til rådighed i medlemsstaterne, kan man ved hjælp af to praktiske metoder tilnærmelsesvis værdiansætte stigningen i vinens værdi som følge af dens modning i landbrugsregnskaberne. Disse to metoder er ganske vist mindre eksakte teoretisk set, men ikke desto mindre acceptable i betragtning af mulighederne for at fremskaffe data. Hvilken af metoderne medlemsstaterne vælger, afhænger af strukturen af deres vinavl og deres statistiske system. 2.198. Anticiperet indregning af vinens modning: Den første metode består i at værdiansætte tilgang til lageret af vin, der skal lagres hos producenten, ved hjælp af salgspriserne for allerede lagret vin i andet halvår. Der tages således forskud på den forventede værdistigning ved lagringen i høstårets produktion. Der er imidlertid kun tale om en del af værdistigningen, da disse vine ikke værdiansættes til deres egentlige salgspris, men til prisen for andre og ældre vine af samme slags. Forskellen mellem den egentlige salgspris og den, der anvendes ved værdiansættelsen af lagertilgangen, registreres ikke i produktionsværdien, da den fortolkes som en kapitalgevinst (idet det bemærkes, at denne forskel først og fremmest skyldes inflationen). Når der på denne måde ikke foretages nogen sondring mellem høstårene for de vine, der er på lager eller sælges, forudsætter metoden, at markedet for kvalitetsvine er homogent med hensyn til vinens alder. 2.199. Udskudt indregning af vinens modning: Den anden metode består i at værdiansætte lagertilgang til prisen for ikke-modnede vine på høsttidspunktet og først registrere værditilvæksten for denne vin under fremstilling (dvs. prisstigning som følge af modningen ekskl. virkningen af den generelle prisændring for vin), når den modne vin sælges. Da salget værdiansættes til årets gennemsnitspris, henregnes enhver stigning i værdien mellem høståret og salgsåret til produktionen i salgsåret (og fordeles således ikke tidsmæssigt). Denne metode kræver flere data om vinlagrenes struktur, da den forudsætter, at fordelingen af lagrene (og lagerafgangene) pr. høstår kendes. Den kan dog give et mere præcist billede af salget og lagrene af de forskellige årgange. 2.200. Ingen af de to praktiske metoder giver mulighed for at fordele vinens værdistigning som følge af modningen tidsmæssigt: Ved den ene metode registreres den på forhånd og ved den anden efterfølgende. Denne ulempe er af forholdsvis mindre betydning, hvis man går ud, at der er en vis tidsmæssig stabilitet i produktionen af modnet vin. Den første metode forekommer mest hensigtsmæssigt, hvis den gennemsnitlige aldringstid er kort. 3. Registrering af dyr som faste bruttoinvesteringer eller lagerændringer 2.201. Som nævnt i 2.140 og 2.151 registreres ændringer i husdyrbestanden (inden for landbrugsstatistikken), enten som faste bruttoinvesteringer eller som lagerændringer, afhængigt af hvilken type dyr der er tale om. a) Definition 2.202. Der er tale om faste bruttoinvesteringer i dyr, når dyrene er faste aktiver, der anvendes løbende i produktionsprocessen. Dyrene opdrættes af hensyn til den produktion, de leverer regelmæssigt. Der er f.eks. tale om avlsdyr, malkekvæg, trækdyr samt får og andre dyr, der opdrættes på grund af deres uld. Derimod betragtes dyr, der er produceret i en løbende eller forudgående periode, og som beholdes med henblik på salg eller anvendelse til andre produktionsformål eller andre formål på et senere tidspunkt, som lager. Der er her tale om dyr, der opdrættes for kødets skyld, f.eks. kødkvæg og fjerkræ. b) Registrering af import af dyr 1. Dyr, der er faste aktiver 2.203. Hvis dyrene på importtidspunktet klart kan identificeres som faste aktiver, skal de udelukkende registreres som anskaffelser under faste bruttoinvesteringer (jf. 2.149 og 2.150). I de faste bruttoinvesteringer inden for landbrug indgår naturligvis kun dyr, der er købt af landbrugserhvervet, og ikke f.eks. rideheste til privat brug eller dyr, der anskaffes til andre formål. 2. Dyr, der er lager 2.204. Hvis dyrene på importtidspunktet derimod klart kan identificeres som lager (f.eks. kødkvæg), betragtes importen af dem som en lagertilgang af produkter under fremstilling, og trækkes således fra salget (negativt salg) ved beregningen af produktionen (jf. 2.069). 3. Bogføring 2.205. Det er ofte vanskeligt på grundlag af de data, der er til rådighed, at skelne konsekvent mellem de forskellige kategorier af dyr. Derfor skal værdien af samtlige importerede dyr (dyr, der klassificeres som faste aktiver eller lager, men med undtagelse af dyr, som er beregnet til umiddelbar slagtning) trækkes fra salget ved beregningen af produktionen. Hvis de på et givet tidspunkt overføres til bestanden af produktionsdyr (dvs. faste aktiver), registreres de som faste aktiver produceret for egen regning i den referenceperiode, hvor overførslen finder sted (på samme måde som dyr, som produceres og opdrættes i landet selv, og som efterfølgende overføres til bestanden af produktionsdyr) (jf. 2.069 og 2.070). 2.206. Det bemærkes, at dyr, der importeres med henblik på umiddelbar slagtning, registreres som importeret af de nationale slagterier og ikke indgår i LR, da disse er begrænset til at give et billede af den indenlandske landbrugsproduktion. c) Registrering af handel med dyr mellem landbrugsenheder 2.207. Dyr, der er faste aktiver: Handel med disse dyr registreres under de faste bruttoinvesteringer som anskaffelser eller afhændelser af faste aktiver (tjenester i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten registreres i køberprisen). Når salg og køb finder sted i samme regnskabsperiode, opvejer disse strømme hinanden, og kun tjenesterne i forbindelse med overdragelse af ejendomsretten registreres som faste bruttoinvesteringer (jf. 2.068). 2.208. Dyr, der er lager: Køb og salg heraf registreres kun, hvis de finder sted i to forskellige regnskabsperioder. Tjenester i forbindelse med handelen, som indgår i køberprisen, skal fratrækkes produktionsværdien, når handelen finder sted i samme regnskabsperiode (jf. 2.067). 2.209. På grund af den særlige behandling af handelen med dyr mellem landbrugsenheder og importen af dem findes der ikke forbrug i produktionen af »husdyr og animalske produkter«. d) Ikke-landbrugsdyr 2.210. Opdræt af væddeløbsheste, rideheste, hunde, katte, stuefugle, zoo- og cirkusdyr og tyre til tyrefægtning hører til de aktiviteter, som er omfattet af landbrugserhvervet, uanset om det sker med henblik på avl, kødproduktion, fritidsformål eller sportsarrangementer (jf. 1.78). Anvendelsen af disse dyr til tjenester indgår imidlertid kun i landbrugserhvervet, hvis aktiviteterne udøves af landbrugsenheder som ikke-separable biaktiviteter. Husdyr, som avles af enheder, for hvilke landbrugsaktiviteten kun er en fritidsaktivitet, indgår ikke i LR (jf. 1.24). 2.211. Salget af sådanne dyr kan ske: — til husholdninger: senere transaktioner vedrørende disse dyr vedrører ikke LR — til andre erhverv: en vagthund, et cirkusdyr eller en væddeløbshest mv.; disse indgår i de faste bruttoinvesteringer i købererhvervet.