1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV 92/49/EØF
af 18. juni 1992
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed
bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje
skadesforsikringsdirektiv)
(EFT L 228 af 11.8.1992, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/26/EF af 29. juni 1995 L 168 7 18.7.1995
►M2Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/64/EF af 7. november 2000 L 290 27 17.11.2000
NB: I denne konsoliderede udgave forekommer henvisninger til den europæiske regningsenhed og/eller ecuen. Begge skal fra
den 1. januar 1999 forstås som henvisninger til euroen — Rådets forordning (EØF) nr. 3308/80 (EFT L 345 af 20.12.1980, s.1) og Rådets forordning (EF) nr. 1103/97 (EFT L 162 af 19.6.1997, s. 1).
▼B
RÅDETS DIREKTIV 92/49/EØF
af 18. juni 1992
om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og omændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skade-
sforsikringsdirektiv)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det EuropæiskeØkonomiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2 og artikel 66,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(
1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet(2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3),
og
ud fra følgende betragtninger:
1)Det er nødvendigt at gennemføre det indre marked for direkte
forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring på grundlag af
både reglerne om fri etableringsret og reglerne om fri udveksling
af tjenesteydelser for at gøre det lettere for forsikringsselskabermed hjemsted i Fællesskabet at dække risici, der består inden forFællesskabet;
2)Rådets andet direktiv (88/357/EØF) af 22. juni 1988 omsamordning af love og administrative bestemmelser vedrørendedirekte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, omfastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennem-
førelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af
direktiv 73/239/EØF(
4), har allerede i vidt omfang bidraget til
gennemførelsen af det indre marked for direkte forsikringsvirk-somhed bortset fra livsforsikring ved at give forsikringstagere, derpå grund af deres art, deres størrelse eller arten af den risiko, somskal forsikres, ikke har behov for særlig beskyttelse i den
medlemsstat, hvor risikoen består, fuld frihed til at benytte det
videst mulige forsikringsmarked;
3)direktiv 88/357/EØF udgør derfor et vigtigt skridt hen imod en
indbyrdes tilnærmelse af de nationale markeder inden for et
integreret marked, et skridt, som bør suppleres med andrefællesskabsinstrumenter med det formål at give alle forsikrings-tagere, uanset deres art eller størrelse eller arten af den risiko, somskal forsikres, mulighed for at benytte ethvert forsikringsselskab
med hjemsted i Fællesskabet, som udøver sin virksomhed dér i
henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om friudveksling af tjenesteydelser, samtidig med at der sikres dem entilstrækkelig beskyttelse;
4)nærværende direktiv indgår i hele komplekset af alleredegennemført fællesskabslovgivning, herunder navnlig Rådetsførste direktiv (73/239/EØF) af 24. juli 1973 om samordning afde administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgangtil udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livs-
forsikring(
5) og Rådets direktiv 91/674/EØF af 19. december
1991 om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderederegnskaber(
6);1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 2
(1) EFT nr. C 244 af 28. 9. 1990, s. 28, og
EFT nr. C 93 af 13. 4. 1992, s. 1.
(2) EFT nr. C 67 af 16. 3. 1992, s. 98, og
EFT nr. C 150 af 15. 6. 1992
(3) EFT nr. C 102 af 18. 4. 1991, s. 7.
(4) EFT nr. L 172 af 4. 7. 1988, s. 1. Direktivet er ændret ved direktiv 90/618/
EØF (EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 44).
(5) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3. Direktivet er senest ændret ved direktiv 90/
618/EØF (EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 44).
(6) EFT nr. L 374 af 31. 12. 1991, s. 7.
▼B
5)den valgte fremgangsmåde består i at gennemføre en harmonise-
ring på de vigtigste punkter og i det omfang, det er nødvendigt og
tilstrækkeligt for at nå frem til en gensidig anerkendelse aftilladelser og forsigtighedstilsynsordninger, som vil gøre detmuligt at udstede en enkelt tilladelse, som dækker heleFællesskabet, og at anvende princippet om hjemlandstilsyn;
6)derfor er adgang til og udøvelse af forsikringsvirksomhed forfremtiden betinget af en enkelt administrativ tilladelse udstedt af
myndighederne i den medlemsstat, hvor forsikringsselskabet har
sit hjemsted; med denne tilladelse kan selskabet påbegynde sinvirksomhed overalt i Fællesskabet i henhold til enten reglerne omfri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjeneste-ydelser; filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor derpræsteres tjenesteydelser, kan ikke længere afkræve forsikrings-
selskaber, der ønsker at udøve forsikringsvirksomhed dér, og som
allerede har fået en tilladelse i hjemlandet, en ny tilladelse; for attage hensyn hertil er det nødvendigt at ændre direktiv 73/239/EØFog 88/357/EØF;
7)det påhviler for fremtiden de kompetente myndigheder i hjem-landet af føre tilsyn med forsikringsselskabets økonomiskesoliditet, navnlig med dets solvens og oprettelsen af tilstrækkelige
forsikringsmæssige hensættelser, og med, at disse dækkes af
kongruente aktiver;
8)visse bestemmelser i nærværende direktiv fastsætter minimums-normer; hjemlandet kan foreskrive strengere regler for deforsikringsselskaber, der er tilladt af dets egne kompetentemyndigheder;
9)medlemsstaternes kompetente myndigheder bør have de nødven-dige kontrolbeføjelser til at sikre, at forsikringsselskabet udøver
sin virksomhed på betryggende vis i hele Fællesskabet, hvad
enten det sker i henhold til reglerne om fri etableringsret ellerreglerne om fri udveksling af tjenesteydelser; de skal isærdeleshed kunne vedtage egnede beskyttelsesforanstaltningereller pålægge sanktioner med det formål at forhindre uregel-
mæssigheder og eventuelle overtrædelser af bestemmelserne
vedrørende forsikringstilsyn;
10)det indre marked indebærer et område uden indre grænser medadgang til at udøve enhver form for forsikringsvirksomhed bortsetfra livsforsikring i hele Fællesskabet, og ethvert behørigt tilladtforsikringsselskab får derfor mulighed for at dække en hvilkensom helst af de risici, der er omhandlet i bilaget til direktiv 73/
239/EØF; med henblik herpå er det nødvendigt at ophæve den
monopolstilling, der i nogle medlemsstater er indrømmet visseorganer med hensyn til dækning af bestemte former for risici;
11)bestemmelserne om overdragelse af forsikringsbestanden børtilpasses til den ved nærværende direktiv indførte retlige ordningmed en enkelt tilladelse;
12)på de vigtigste punkter er der ved direktiv 91/674/EØF alleredegennemført en harmonisering af medlemsstaternes bestemmelser
vedrørende oprettelse af de forsikringsmæssige hensættelser, som
forsikringsselskaberne skal oprette til dækning af indgåedeforpligtelser, og denne harmonisering muliggør en gensidiganerkendelse af disse reserver;
13)der bør foretages en samordning af reglerne vedrørende spred-ningen, lokaliseringen og kongruensen af de aktiver, der kanmedgå til dækning af de forsikringsmæssige hensættelser, med
henblik på at fremme den gensidige anerkendelse af medlems-
staternes bestemmelser; denne samordning bør tage hensyn delstil de foranstaltninger for så vidt angår frie kapitalbevægelser, derer vedtaget ved Rådets direktiv 88/361/EØF af 24. juni 1988 omgennemførelse af Traktatens artikel 67(
1), dels til Fællesskabets
udvikling hen imod Den Økonomiske og Monetære Union;1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 3
(1) EFT nr. L 178 af 8. 7. 1988, s. 5.
▼B
14)hjemlandet kan dog ikke kræve, at forsikringsselskaberne
investerer de aktiver, der medgår til dækning af deres forsik-
ringsmæssige hensættelser, i bestemte kategorier af aktiver, da etsådant krav er uforeneligt med de foranstaltninger til liberalise-ring af kapitalbevægelser, der er fastsat i direktiv 88/361/EØF;
15)i afventning af et direktiv om investeringsydelser, som bl. a.harmoniserer begrebet organiseret marked, er det nødvendigt medhenblik på nærværende direktiv og uden af foregribe den senereharmonisering at fastlægge en midlertidig definition af dette
begreb, som vil blive afløst af den definition, der er harmoniseret
på fællesskabsplan, og som pålægger markedets hjemland detansvar, som nærværende direktiv midlertidigt pålægger forsik-ringsselskabets hjemland;
16)det er nødvendigt at supplere listen over elementer, der kananvendes til dækning af den i henhold til direktiv 73/239/EØFpåbudte solvensmargen, for at tage hensyn til de nye finansielle
instrumenter og faciliteter, som andre finansielle institutioner kan
henregne til deres egenkapital;
17)inden for rammerne af et integreret forsikringsmarked bør dergives forsikringstagere, der på grund af deres art, deres størrelseeller arten af den risiko, som skal dækkes, ikke har behov forsærlig beskyttelse i den medlemsstat, hvor risikoen består, fuldfrihed til at vælge den lovgivning, der skal gælde for forsikrings-
aftalen;
18)det er ikke en nødvendig forudsætning for gennemførelsen af detindre marked for forsikringer, at der er sket en samordning af
forsikringsaftaleretten; medlemsstaternes mulighed for atgennemtvinge anvendelse af deres lovgivning på forsikringsaf-taler, der dækker risici, som befinder sig på deres område, udgøren tilstrækkelig garanti for de forsikringstagere, der har behov for
særlig beskyttelse;
19)inden for rammerne af det indre marked er det i forsikringsta-gerens interesse at have adgang til det størst mulige udvalg af
forsikringsprodukter, der tilbydes i Fællesskabet, således at hankan vælge den forsikring, der passer bedst til hans behov; detpåhviler den medlemsstat, hvor risikoen består, at påse, at derikke findes nogen hindring for, at de forsikringsprodukter, der
tilbydes i Fællesskabet, kan afsættes på dens område, forudsat at
de ikke er i strid med gældende retsregler begrundet i almenehensyn i den medlemsstat, hvor risikoen består, og såfremt dissehensyn ikke er beskyttet af hjemlandets retsreglerne, forudsat atdisse retsregler anvendes ikke-diskriminerende på ethvert selskab,der udøver virksomhed i denne medlemsstat, er objektivt
begrundet og står i et rimeligt forhold til det tilstræbte mål.
20)medlemsstaterne skal kunne sikre, at forsikringsprodukterne og deaftaledokumenter, der anvendes ved dækning af risici, der består
på deres område, hvad enten der er tale om virksomhed udøvet ihenhold til reglerne om fri etableringsret eller i henhold tilreglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overholdergældende specifikke retsregler begrundet i almene hensyn; de
tilsynsordninger, der skal anvendes, bør tilpasses kravene i det
indre marked uden at være en forudsætning for udøvelsen afforsikringsvirksomhed; det forekommer ikke rimeligt at opret-holde ordninger med forudgående godkendelse afforsikringsbetingelserne; der bør derfor indføres andre ordninger,som passer bedre til kravene i det indre marked, og som gør det
muligt for samtlige medlemsstater at sikre forsikringstagerne den
fornødne beskyttelse;
21)forsikringsselskabet bør, når forsikringstageren er en fysiskperson, oplyse denne om, hvilken lovgivning der skal gælde foraftalen, samt om bestemmelserne vedrørende behandling af klagerfra forsikringstagere vedrørende aftalen;
22)i visse medlemsstater træder privat eller frivilligt indgåetsygeforsikring delvis eller fuldstændig i stedet for den syge-sikring, der er indbygget i de sociale sikringsordninger;1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 4
▼B
23)arten og de sociale konsekvenser af sygeforsikringsaftalerne gør
det berettiget, at myndighederne i den medlemsstat, hvor risikoen
består, løbende kræver anmeldelse af de almindelige og specielleaftalebetingelser med henblik på kontrol af, at disse aftaler delvisteller fuldstændigt træder i stedet for den sygesikring, der erindbygget i den sociale sikringsordning; denne kontrol må ikkevære en betingelse for afsætning af forsikringsprodukterne;
sygeforsikring, som delvist eller fuldstændigt træder i stedet for
den sygesikring, der er indbygget i den sociale sikringsordning,adskiller sig på grund af sit særpræg fra anden skadeforsikring ogfra livsforsikring, eftersom det er nødvendigt at sikre, atforsikringstagerne reelt har adgang til en privat eller frivilligt
indgået sygeforsikring uanset alder eller sundhedstilstand;
24)nogle medlemsstater har indført specifikke retsforskrifter til dette
formål; begrundet i almene hensyn er det muligt at vedtage ellerbibeholde sådanne retsforskrifter, såfremt de ikke uforholdsmæs-sigt begrænser den frie etableringsret eller retten til fri udvekslingaf tjenesteydelser, idet forskrifterne dog skal anvendes på samme
måde uanset forsikringsselskabets hjemland; de pågældende
retsforskrifter kan variere alt efter forholdene i den enkeltemedlemsstat; disse forskrifter kan fastsætte, at der skal være åbenadgang, tariffastsættelse på et ensartet grundlag for hveraftaletype og livsvarig dækning; det samme mål kan også nås,hvis det kræves, at forsikringsselskaber, som tegner private eller
frivilligt indgåede sygeforsikringer, skal tilbyde standardpolicer,
der svarer til dækningen under den lovpligtige sociale sikrings-ordning, til en præmie, som ikke overstiger et fastsat maksimum,og at de skal deltage i tabsudligningsordninger; det kan ogsåkræves, at privat eller frivilligt indgået sygeforsikring teknisk
fungerer på lignende måde som livsforsikring;
25)som følge af den samordning, der er gennemført ved direktiv 73/
239/EØF som ændret ved nærværende direktiv, er den mulighed,som Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til artikel 7, stk. 2,litra c), i samme direktiv har for at forbyde, at sygeforsikringudøves sideløbende eller samtidig med andre klasser, ikke
længere berettiget og bør derfor bortfalde;
26)medlemsstaterne kan kræve af alle forsikringsselskaber, der på
deres område for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskade-forsikringer, at de overholder de specifikke bestemmelser fordenne form for forsikring i deres nationale lovgivning; dette kravkan dog ikke omfatte bestemmelserne om finansielt tilsyn, som
udelukkende henhører under hjemlandets kompetence;
27)udøvelsen af den frie etableringsret gør en fast tilstedeværelse i
filialmedlemsstaten påkrævet; for at der, for så vidt angåransvarsforsikring for motorkøretøjer, kan tages individuellehensyn til de sikrede og de skadelidte, er det nødvendigt, at deri filialmedlemsstaten findes passende strukturer, som skal
indhente alle nødvendige oplysninger i tilknytning til erstatnings-
krav i forbindelse med denne risiko, og som har tilstrækkeligebeføjelser til at repræsentere forsikringsselskabet over for depersoner, som har lidt skade, og som vil kunne kræve erstatning,herunder også beføjelse til at udbetale en sådan erstatning, og tilat repræsentere selskabet eller om nødvendigt lade det repræsen-
tere i retten eller over for myndighederne i den pågældende
medlemsstat i forbindelse med sådanne erstatningskrav;
28)inden for rammerne af det indre marked kan en medlemsstat ikkelængere forbyde samtidig udøvelse af forsikringsvirksomhed påsit område i henhold til reglerne om fri etableringsret og reglerneom fri udveksling af tjenesteydelser; det er derfor nødvendigt at
afskaffe medlemsstaternes mulighed herfor i henhold til direktiv
88/357/EØF;
29)der bør indføres en sanktionsordning, som kan bringes ianvendelse, når et forsikringsselskab i den medlemsstat, hvorrisikoen består, ikke overholder gældende bestemmelserbegrundet i almene hensyn, som gælder for det;1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 5
▼B
30)nogle medlemsstater pålægger ikke forsikringsvirksomhed nogen
form for indirekte skatter, hvorimod flertallet af dem anvender
særlige skatter og andre former for afgifter, herunder ekstrabidragtil garantifonde; i de medlemsstater, hvor sådanne skatter ogbidrag opkræves, varierer deres struktur og procentsats meget; detbør undgås, at de bestående forskelle resulterer i konkurrence-fordrejning mellem medlemsstaterne med hensyn til forsikring;
med forbehold af yderligere samordning kan anvendelse af de
skatteordninger og andre former for bidrag, der gælder i denmedlemsstat, hvor risikoen består, afhjælpe en sådan ulempe; dettilkommer medlemsstaterne at fastsætte de bestemmelser, somskal sikre opkrævningen af disse skatter og bidrag;
31)det kan være nødvendigt med jævne mellemrum at foretagetekniske tilpasninger af de detaljerede regler i nærværendedirektiv for at tage hensyn til udviklingen inden for forsikrings-
branchen; Kommissionen vil, inden for rammerne af de
gennemførelsesbeføjelser, der er tillagt den ved Traktatensbestemmelser, foretage sådanne tilpasninger, for så vidt de ernødvendige, efter høring af den ved direktiv 91/675/EØF(
1)ned-
satte forsikringskomité;
32)der må fastsættes specifikke bestemmelser for at sikre overgangenfra den retlige ordning, der gælder på tidspunktet for gennem-
førelsen af nærværende direktiv, til den ved direktivet indførte
ordning; disse bestemmelser skal have til formål at hindre, at derpålægges medlemsstaternes kompetente myndigheder en ekstraarbejdsbyrde;
33)i henhold til Traktatens artikel 8 C skal der tages hensyn tilomfanget af den indsats, der må gøres af økonomier på forskelligeudviklingstrin; der må derfor indrømmes visse medlemsstater enovergangsordning, der muliggør en gradvis gennemførelse af
dette direktiv —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
I dette direktiv forstås ved:
a)forsikringsselskab: ethvert selskab, som har opnået administrativ
tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 73/239/EØF;
b)filial:et forsikringsselskab agenturer eller filialer, under hensyn til
artikel 3 i direktiv 88/357/EØF;
c)hjemland: den medlemsstat, hvor hjemstedet for det forsikringssel-
skab, der dækker risikoen, er beliggende;
d)filialmedlemsstat: den medlemsstat, hvor den filial, der dækker
risikoen, er beliggende;
e)den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser: den medlems-
stat, hvor risikoen består i henhold til artikel 2, litra d), i direktiv 88/
357/EØF, når den dækkes af et forsikringsselskab eller en filial, der
er beliggende i en anden medlemsstat;
f)kontrol:den forbindelse, der består mellem et moderselskab og et
datterselskab, jf. artikel 1 i direktiv 83/349/EØF(2), eller en
forbindelse af samme art mellem en fysisk eller juridisk person oget selskab;
g)kvalificeret deltagelse: direkte eller indirekte besiddelse af mindst
10 % af kapitalen eller stemmerettighederne, eller enhver anden1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 6
(1) EFT nr. L 374 af 31. 12. 1991, s. 32.
(2) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1.
▼B
mulighed for at udøve en betydelig indflydelse på driften af det
selskab, hvori der besiddes en kapitalinteresse.
Ved anvendelsen af denne definition i forbindelse med artikel 8 og 15
i nærværende direktiv samt de andre niveauer for deltagelse, der eromhandlet i artikel 15, medregnes de stemmerettigheder, der er
nævnt i artikel 7 i direktiv 88/627/EØF(
1);
h)moderselskab: en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i
direktiv 83/349/EØF;
i)datterselskab: en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2 i
direktiv 83/349/EØF; ethvert datterselskab af et datterselskab anses
også for at være datterselskab af det moderselskab, der står i spidsen
for disse foretagender;
j)reguleret marked: et kapitalmarked, som af selskabets hjemland
betragtes som et reguleret marked i afventning af en definition, derskal fastlægges inden for rammerne af et direktiv om investerings-ydelser, og som er karakteriseret ved:
— en regelmæssig funktion, og
— det forhold, at bestemmelser, der er vedtaget eller godkendt af de
berettigede myndigheder, fastlægger betingelserne for markedetsfunktion, betingelserne for adgang til markedet og, når direktiv
79/279/EØF af 5. marts 1979 om samordning af betingelserne for
værdipapirers optagelse til officiel notering på en fondsbørs(
2)
anvendes, de betingelser for optagelse til notering, der er fastsatved nævnte direktiv, og, når dette direktiv ikke anvendes, debetingelser, disse finansielle instrumenter skal opfylde for faktiskat kunne omsættes på markedet.
I forbindelse med nærværende direktiv kan et reguleret marked være
etableret i en medlemsstat eller i et tredjeland. I sidstnævnte tilfælde
skal markedet være anerkendt af selskabets hjemland og opfylde
tilsvarende krav. De finansielle instrumenter, der omsættes dér, skalvære af en kvalitet, der svarer til kvaliteten af de instrumenter, deromsættes på det eller de regulerede markeder i den pågældendemedlemsstat;
k)kompetente myndigheder: de nationale myndigheder, der ved lov
eller anden forskrift er bemyndiget til at føre tilsyn med forsikrings-selskaber;
l)snævre forbindelser: en situation, hvor to eller flere fysiske eller
juridiske personer er knyttet til hinanden gennem:
a) kapitalinteresser, hvorved forstås besiddelse af mindst 20 % af
stemmerettighederne eller af kapitalen i en virksomhed, enten
direkte eller gennem kontrol, eller
b) kontrol, hvorved forstås den forbindelse, der består mellem et
moderselskab og et datterselskab i alle de i artikel 1, stk. 1 og 2, i
direktiv 83/349/EØF(
3) nævnte tilfælde, eller en forbindelse af
samme art mellem en fysisk eller juridisk person og envirksomhed; et datterselskab af et datterselskab betragtes ligeledessom datterselskab af det moderselskab, der står i spidsen for dissevirksomheder.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 7
(1) EFT nr. L 348 af 17. 12. 1988, s. 62.
(2) EFT nr. L 66 af 13. 3. 1979, s. 21. Direktivet er senest ændret ved direktiv 82/
148/EØF (EFT nr. L 62 af 5. 3. 1982, s. 22).
(3) EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 90/
605/EØF (EFT nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).▼M1
▼M1
En situation, hvor to eller flere fysiske eller juridiske personer er
varigt knyttet til den samme person gennem kontrol, betragtesligeledes som en snæver forbindelse.
Artikel 2
1. Dette direktiv finder anvendelse på de forsikringer og forsikrings-
selskaber, der er nævnt i artikel 1 i direktiv 73/239/EØF.
2. Nærværende direktiv finder hverken anvendelse på de forsikringer
og transaktioner eller selskaber og institutioner, som direktiv 73/239/EØFikke finder anvendelse på, eller på de organer, der er nævnt i artikel4 i dette.
Artikel 3
Uanset artikel 2, stk. 2, træffer medlemsstaterne alle nødvendige
foranstaltninger for senest den 1. juli 1994 at ophæve den monopols-tilling med hensyn til adgang til udøvelse af virksomhed inden forbestemte forsikringsklasser, der er indrømmet organer, der er etableretpå deres område, og som er nævnt i artikel 4 i direktiv 73/239/EØF.
AFSNIT II
ADGANG TIL UDØVELSE AF FORSIKRINGSVIRKSOMHED
Artikel 4
Artikel 6 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 6
Adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed er betinget af
en forudgående administrativ tilladelse.
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets
myndigheder af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats område;
b) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit
omhandlede tilladelse udvider deres virksomhed til en helforsikringsklasse eller til andre forsikringsklasser.«
Artikel 5
Artikel 7 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet
ret til at udøve virksomhed i henhold til reglerne om frietableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse. Den
omfatter hele den pågældende klasse, medmindre ansøgeren kunønsker at dække en del af de risici, der i henhold til punkt A i bilaget
hører under denne klasse.
a)Hver medlemsstat har dog mulighed for at meddele tilladelse for
de grupper af klasser, der er anført i punkt B i bilaget, idet
tilladelsen får den deri fastsatte tilsvarende benævnelse.
b) En tilladelse, der gives for en klasse eller for en gruppe af klasser,
omfatter ligeledes dækning af accessoriske risici, der henhører
under en anden klasse, såfremt de i punkt C i bilaget fastsattebetingelser er opfyldt.«
Artikel 6
Artikel 8 i direktiv 73/239/EØF affattes således:1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 8
▼B
▼B
»Artikel 8
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om
tilladelse:
a) antager en af følgende former:
— for Kongeriget Belgien: «société anonyme» — „naamloze
vennootschap”, «société en commandite par actions» —
„commanditaire vennootschap op aandelen”, «associationd'assurance mutuelle» — „onderlinge verzekeringsvere-niging”, «société coopérative» — „coöperatievevennootschap”
— for Kongeriget Danmark: »aktieselskaber«, »gensidige
selskaber«
— for Forbundsrepublikken Tyskland: »Aktiengesellschaft«,
»Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »öffentlich-recht-
liches Wettbewerbsversicherungsunternehmen«
— for Den Franske Republik: »société anonyme«, »société
d'assurance mutuelle«, »institution de prévoyance régie par lecode de la Sécurité Sociale«, »institution de prévoyance régiepar le Code rural«, »mutuelle regie par le Code de laMutualité«
— for Irland: »incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited«
— for Den Italienske Republik: »società per azioni«, »società
cooperativa«, »mutua die assicurazione«
— for Storhertugdømmet Luxembourg: »société anonyme«,
»société en commandite par actions«, »association d'assu-
rance mutuelles«, »société cooperative«
— for Kongeriget Nederlandene: »naamloze vennootschap«,
»onderlinge waarborgmaatschappij«
— for Det Forenede Kongerige: »Incorporated companies
limited by shares or by guarantee or unlimited«, »societiesregistered under the Industrial an Provident Societies Acts«,»societes registered under the Friendly Societies Acts«, »the
association of underwriters known as Lloyd's«
— for Den Hellenske Republik: » ανώνυµη εταιρεία «,
»άλληλασφαλιστικός συνεταιρισµός «
— for Kongeriget Spanien: »sociedad anónima«, »sociedad
mutua«, »sociedad cooperativa«
— for den Portugisiske Republik: »sociedade anónima«, »mútua
de seguros«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk
selskab, når dette bliver indført.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i en
offentligretlig form, når disse virksomheders formål er udøvelseaf forsikringsvirksomhed på samme vilkår som dem, der gælder
for privatretlige selskaber;
b) begrænser deres formål til forsikringsvirksomhed og dermed
direkte forbundne forretninger med udelukkelse af enhver andenerhvervsmæssig virksomhed;
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel
9;
d) råder over den i artikel 17, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond;
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til
hæderlighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring.
2. Et selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virk-
somheden til andre klasser eller til udvidelse af en tilladelse, der kunomfatter en del af de risici, der er omfattet af en klasse, skalfremlægge en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9.
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 16
fastsatte solvensmargen, og, hvis der i henhold til artikel 17, stk. 2,for disse andre klasser kræves en større minimumsgarantifond endtidligere, at det er i besiddelse dette minimum.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 9
▼B
3. Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne
opretholder eller indfører love eller administrative bestemmelser, derforeskriver godkendelse af vedtægterne og fremlæggelse af alt
materiale, der er nødvendigt for den normale gennemførelse af
tilsynet.
Medlemsstaterne må dog ikke fastsætte bestemmelser, der fore-
skriver forudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af de
almindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tarifferog af formularer og andre trykte dokumenter, som et selskab agter atanvende over for forsikringstagerne.
Medlemsstaterne må hverken opretholde eller indføre krav om
forudgående anmeldelse eller godkendelse af tarifforhøjelser,medmindre sådanne krav er et led i en almindelig priskontrolord-ning.
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne underkaster
selskaber, der ansøger om eller har fået tilladelse for klasse 18 ipunkt A i bilaget, tilsyn med de direkte eller indirekte midler i formaf personale og materiel, herunder lægeholdenes kvalifikationer og
kvaliteten af det udstyr, de råder over med henblik på at opfylde
deres forpligtelser i forbindelse med denne klasse.
4. Ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger
om tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økono-
miske behov.«
Artikel 7
Artikel 9 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), nævnte driftsplan skal indeholde
oplysninger eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække
b) grundprincipperne for genforsikring
c) sammensætningen af minimumsgarantifonden
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af
administrationen og distributionsnettet samt de dertil bestemtefinansielle midler og, hvis de risici, der skal dækkes, henhørerunder klasse 18 i punkt A i bilaget, de midler, som selskabet
råder over med henblik på at yde den lovede assistance
endvidere for de første tre regnskabsår:
e) de anslåede administrationsomkostninger bortset fra omkostning-
er i forbindelse med administrationens opbygning, navnlig de
løbende almindelige omkostninger og provisioner
f) de anslåede præmier eller bidrag og skadesudgifter
g) den sandsynlige økonomiske stilling
h) de anslåede finansielle midler til dækning af forpligtelser og
solvensmargen.«
Artikel 8
Hjemlandets kompetente myndigheder meddeler ikke et selskab
tilladelse til at påbegynde forsikringsvirksomhed, før de har fåetmeddelelse om alle aktionærers eller selskabsdeltageres identitet, detvære sig fysiske eller juridiske personer, der direkte eller indirektebesidder en kvalificeret deltagelse i selskabet, og om størrelsen af deres
kapitalandel.
Samme myndigheder nægter at meddele tilladelse, hvis de under hensyn
til nødvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning afforsikringsselskabet ikke er overbevist om aktionærernes eller selska-bsdeltagernes egnethed.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 10
▼B
AFSNIT III
HARMONISERING AF BETINGELSERNE FOR UDØVELSE AF
FORSIKRINGSVIRKSOMHED
Kapitel 1
Artikel 9
Artikel 13 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 13
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab,
herunder tilsyn med den virksomhed, det udøver gennem filialer ogsom led i præstation af tjenesteydelser, henhører udelukkende underhjemlandets kompetence.
2. Det finansielle tilsyn dækker forsikringsselskabets samlede
virksomhed og omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens ogoprettelsen af forsikringsmæssige hensættelser og de aktiver, dermedgår til dækning heraf i overensstemmelse med de regler og denpraksis, der gælder i hjemlandet, i henhold til bestemmelser, der er
vedtaget på fælleskabssniveau.
Har de pågældende selskaber tilladelse til at dække de risici, der er
klassificeret i klasse 18 i punkt A i bilaget, omfatter tilsynet ogsåkontrol med de tekniske midler, som selskabet råder over for at
kunne udføre de assistanceopgaver, det har påtaget sig, dersom
hjemlandets lovgivning foreskriver kontrol med disse midler.
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der i alle
forsikringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ ogregnskabsmæssig praksis og fyldestgørende interne kontrolproce-
durer.«
Artikel 10
Artikel 14 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 14
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse i en medlemsstat,
udøver sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat, skalfilialmedlemsstaten sørge for, at hjemlandets kompetente myndig-heder efter forudgående meddelelse herom til filialmedlemsstatenskompetente myndigheder, selv eller ved personer, de bemyndiger
hertil, på stedet kan kontrollere de oplysninger, der er nødvendige
for det finansielle tilsyn med selskabet. Filialmedlemsstatenskompetente myndigheder kan deltage i denne kontrol.«
Artikel 11
Artikel 19, stk. 2 og 3, i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har
deres hjemsted på deres område, at de regelmæssigt fremlæggermateriale, der er nødvendigt for udøvelsen af tilsynet, samt statistisk
materiale. De kompetente myndigheder sender hinanden det
materiale og de oplysninger, der har relevans for udøvelsen aftilsynet.
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med
henblik på, at de kompetente myndigheder har de nødvendige
beføjelser og midler til at føre tilsyn med virksomheden iforsikringsselskaber, der har hjemsted på deres område, herundervirksomhed, der udøves uden for dette område i overensstemmelsemed Rådets direktiver vedrørende denne virksomhed, og medhenblik på disses gennemførelse.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 11
▼B
Disse beføjelser og midler skal bl. a. give de kompetente
myndigheder mulighed for:
a) at skaffe sig indgående viden om selskabets situation og samlede
virksomhed, navnlig
— ved indhentning af oplysninger eller rekvirering af doku-
mentation vedrørende forsikringsvirksomheden
— ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs forretnings-
lokaler
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollerer
selskabet, for at sikre, at selskabets virksomhed er i overens-
stemmelse med de love og administrative bestemmelser, somselskabet skal overholde i de forskellige medlemsstater, og især ioverensstemmelse med driftsplanen, dersom denne er obligato-risk, samt for at undgå eller fjerne uregelmæssigheder, der vilkunne bringe de sikredes interesser i fare
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndig-
heder skal have mulighed for at indhente alle oplysninger
vedrørende forsikringsaftaler, som mæglerne er i besiddelse af.«
Artikel 12
1. Artikel 11, stk. 2 til 7, i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser, at forsikringsselskaber, der har hjemsted på dens område,
overdrager hele eller en del af deres forsikringsbestand, hvad enten den
består af aftaler indgået i henhold til reglerne om fri etableringsret eller ihenhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, til etovertagende selskab, der er etableret i Fællesskabet, hvis de kompetentemyndigheder i det overtagende selskabs hjemland godtgør, at selskabet,
overdragelsen taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.
3. Når en filial påtænker at overdrage hele eller en del af sin
forsikringsbestand, hvad enten aftalerne er indgået i henhold til reglerne
om fri etableringsret eller i henhold til reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser, skal filialmedlemsstaten høres.
4. I de i stk. 2 og 3 omhandlede tilfælde meddeler de kompetente
myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemland tilladelse tiloverdragelsen efter at have indhentet samtykke fra de kompetente
myndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene består.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler de
kompetente myndigheder i det afgivende forsikringsselskabs hjemland
deres udtalelse eller deres samtykke senest tre måneder eftermodtagelsen af anmodningen; har de hørte myndigheder ikke svaretved udløbet af denne frist, betragtes dette som en positiv udtalelse elleret stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den
medlemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som foreskrevet i den
nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres gældende
over for de berørte forsikringstagere, de sikrede og enhver anden person,som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af de overdragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte, at
forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for enbestemt frist fra overdragelsestidspunktet.
Artikel 13
1. Artikel 20 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 20
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 15,
kan den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde den1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 12
▼B
frie rådighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetente
myndigheder i de medlemsstater, hvor risiciene består.
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i et
selskab, hvis solvensmargen ikke længere udgør det minimum, derer foreskrevet i artikel 16, stk. 3, kræver den kompetente myndighedi hjemlandet en genoprettelsesplan, der skal forelægges den tilgodkendelse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den
opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forværres yderligere,desuden begrænse eller forbyde den frie rådighed over selskabetsaktiver. Den underretter da myndighederne i de andre medlems-stater, på hvis område selskabet udøver sin virksomhed, om alle
trufne foranstaltninger, og disse myndigheder træffer på den første
myndigheds anmodning de samme foranstaltninger som denne.
3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den i artikel 17
definerede garantifond, kræver den kompetente myndighed i hjem-landet af selskabet en kortfristet finansieringsplan, der skal
forelægges den til godkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over
selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlems-stater, på hvis område selskabet udøver virksomhed, herom, og dissetræffer på dens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyt-telse af de sikredes interesser.
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er nødven-
dige for, at den i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, 2 og 3, på
anmodning af selskabets hjemland og i overensstemmelse med sinnationale lovgivning kan forbyde den frie rådighed over de aktiver,der befinder sig på dens område; hjemlandet skal angive, hvilkeaktiver der skal være omfattet af disse foranstaltninger.«
Artikel 14
Artikel 22 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 22
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den
kompetente myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af denne
myndighed, hvis selskabet:
a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder,
udtrykkeligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sinvirksomhed i en periode på over seks måneder, medmindre deri den pågældende medlemsstat findes bestemmelser om, attilladelsen i sådanne tilfælde uden videre bortfalder
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplan ellerfinansieringsplan som omhandlet i artikel 20
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af de
bestemmelser, som gælder for det.
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter
den kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndig-
heder i de øvrige medlemsstater herom, og disse skal træffe alle
nødvendige foranstaltninger for at forhindre det pågældende selskabi at påbegynde nye forretninger på deres område i henhold tilreglerne om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser. Herudover træffer førstnævnte myndighed sammenmed sidstnævnte myndigheder alle egnede foranstaltninger til
beskyttelse af de sikredes interesser og begrænser navnlig den frie
rådighed over selskabets aktiver i medfør af artikel 20, stk. 1, stk. 2,andet afsnit, eller stk. 3, andet afsnit.
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal
udførligt begrundes og meddeles det pågældende selskab.«1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 13
▼B
Artikel 15
1. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person,
der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret deltagelsei et forsikringsselskab, forinden skal underrette de kompetentemyndigheder i hjemlandet herom med angivelse af størrelsen af denkapitalandel, der påtænkes erhvervet. Enhver fysisk eller juridisk person
skal ligeledes underrette hjemlandets kompetente myndigheder, hvis
vedkommende påtænker at forøge sin kvalificerede deltagelse så meget,at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele dervednår op på eller overstiger en tærskel på 20 %, 33 % eller 50 %, eller atforsikringsselskabet derved bliver vedkommendes datterselskab.
Hjemlandets kompetente myndigheder skal inden for en frist på højst tre
måneder fra datoen for den i første afsnit nævnte underretning gøreindsigelse mod den påtænkte erhvervelse eller forøgelse, hvis de underhensyn til nødvendigheden af at sikre en sund og forsigtig forvaltning af
forsikringsselskabet ikke er overbevist om den i første afsnit nævnte
fysiske eller juridiske persons egnethed. Hvis myndighederne ikke gørindsigelse, kan de fastsætte en frist for gennemførelsen af denpågældende erhvervelse eller forøgelse.
2. Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person,
der påtænker direkte eller indirekte at opgive sin besiddelse af enkvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab, forinden skal underrettehjemlandets kompetente myndigheder herom med angivelse af stør-relsen af den kapitalandel, der derefter besiddes. Enhver fysisk eller
juridisk person skal ligeledes underrette de kompetente myndigheder,
hvis vedkommende har til hensigt at formindske sin kvalificerededeltagelse så meget, at vedkommendes andel af stemmerettigheder ellerkapitalandele derved når ned under en tærskel på 20 %, 33 % eller 50 %,eller at forsikringsselskabet derved ophører med at være vedkommendesdatterselskab.
3. Så snart forsikringsselskaberne har fået kendskab dertil, giver de
hjemlandets kompetente myndigheder meddelelse om de erhvervelsereller afhændelser af andele i deres kapital, som bevirker, at deltagelsen
stiger over eller falder under en af de tærskler, som er nævnt i stk. 1 og
2.
Endvidere meddeler de mindst en gang om året aktionærers eller
selskabsdeltageres identitet, som besidder en kvalificeret deltagelse,
samt størrelsen af denne andel, således som den bl. a. fremgår af de
registrerede data på den årlige generalforsamling eller af de oplysninger,som modtages i henhold til de bestemmelser, der gælder forbørsnoterede selskaber.
4. Medlemsstaterne fastsætter, at hjemlandets kompetente myndig-
heder i tilfælde af, at de i stk. 1 omhandlede personers indflydelse vilkunne være til skade for en forsigtig og sund forvaltning afforsikringsselskabet, skal kunne træffe de fornødne foranstaltninger forat bringe denne situation til ophør. Sådanne foranstaltninger kan bl. a.
bestå i påbud, sanktioner over for ledelsen eller suspension af de
stemmerettigheder, der er knyttet til de pågældende aktionærers ellerselskabsdeltageres aktier eller andele.
Lignende foranstaltninger skal kunne bringes i anvendelse over for
fysiske eller juridiske personer, som ikke overholder den i stk. 1foreskrevne pligt til forudgående underretning. Hvis en kapitalandelerhverves på trods af indsigelse fra de kompetente myndigheder, skalmedlemsstaterne, uafhængigt af andre sanktioner, suspendere detilsvarende stemmerettigheder, erklære de afgivne stemmer ugyldige
eller annullere dem.
Artikel 16
1. Medlemsstaterne foreskriver, at alle, der arbejder for eller har
arbejdet for de kompetente myndigheder, samt revisorer og eksperter,der har handlet på de kompetente myndigheders vegne, har tavs-hedspligt. Denne tavshedspligt indebærer, at de fortrolige oplysninger,de modtager i forbindelse med deres hverv, ikke må videregives til andrepersoner eller myndigheder, undtagen i summarisk eller sammenfattende1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 14
▼B
form, således at de enkelte forsikringsselskaber ikke kan identificeres,
medmindre der er tale om tilfælde, der er omfattet at straffelov-givningen.
Når et forsikringsselskab er erklæret konkurs eller er trådt i likvidation
som følge af en domstolskendelse, kan fortrolige oplysninger, som ikke
vedrører tredjemand, der er involveret i forsøg på at redde forsikrings-
selskabet, dog videregives under en civil retssag.
2. Stk. 1 er ikke til hinder for, at de kompetente myndigheder i de
forskellige medlemsstater udveksler oplysninger i henhold til dedirektiver, der gælder for forsikringsselskaber. Disse oplysninger erundergivet den i stk. 1 omhandlede tavshedspligt.
3. Medlemsstaterne kan indgå samarbejdsaftaler om udveksling af
oplysninger med tredjelandes kompetente myndigheder samt med de istk. 5 og 5a omhandlede myndigheder eller organer i tredjelande,forudsat at de således meddelte oplysninger er sikret ved en tavs-hedspligt, som mindst svarer til den, der er foreskrevet i denne artikel.
Denne udveksling af oplysninger skal være beregnet til at bruges ved
udførelsen af de pågældende myndigheders eller organers tilsyns-opgaver.
Stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de kun
videregives med udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndigheder,som har fremsendt dem, og i givet fald udelukkende til det formål, medhenblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres tilladelse.
4. De kompetente myndigheder, der i henhold til stk. 1 eller 2
modtager fortrolige oplysninger, må kun anvende disse i forbindelsemed udøvelsen af deres hverv:
— til undersøgelse af, om betingelserne for adgang til at udøve
forsikringsvirksomhed er opfyldt, og for at lette tilsynet med
selskabernes virksomhed, særlig med hensyn til forsikringsmæssigehensættelser, solvensmargen, administrativ og regnskabsmæssigpraksis samt intern kontrol, eller
— til pålæggelse af sanktioner, eller
— hvis den kompetente myndigheds afgørelser påklages til en højere
administrativ myndighed, eller
— i forbindelse med domstolsprøvelse i henhold til artikel 56 eller
særbestemmelser i de direktiver, der er vedtaget vedrørendeforsikringsselskaber.
5. Stk. 1 og 4 er ikke til hinder for udveksling af oplysninger inden
for samme medlemsstat, hvis der findes flere kompetente myndigheder,eller medlemsstaterne imellem, mellem de kompetente myndigheder og:
— de myndigheder, der har ansvaret for tilsynet med andre finansie-
ringsinstitutter og med kreditinstitutter, samt de myndigheder, derfører tilsyn med kapitalmarkederne,
— de organer, der medvirker ved likvidation og konkursbehandling af
forsikringsselskaber og lignende procedurer, og
— personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af forsikrings-
selskabers og andre finansieringsinstitutters regnskaber,
med henblik på varetagelsen af deres tilsynsopgaver, eller til hinder for,
at der gives de organer, der forvalter (obligatoriske) likvidations-
procedurer eller garantifonde, oplysninger, som er nødvendige for, at de
kan udføre deres arbejde. De oplysninger, som de pågældendemyndigheder, organer og personer modtager, er omfattet af den i stk.1 omhandlede tavshedspligt.
5a. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne tillade udveksling af
oplysninger mellem de kompetente myndigheder og
— de myndigheder, der fører tilsyn med de organer, der medvirker ved
likvidation og konkursbehandling af forsikringsselskaber og lignendeprocedurer, eller1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 15
▼M2
▼B
▼M1
▼M1
— de myndigheder, der fører tilsyn med de personer, der er ansvarlige
for den lovpligtige revision af forsikringsselskabers, kreditinstitut-ters, investeringsselskabers og andre finansieringsinstitutters
regnskaber, eller
— de uafhængige aktuarer, der fører lovpligtigt tilsyn med forsikrings-
selskaber, samt de organer, der fører tilsyn med disse aktuarer.
De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende
betingelser opfyldt:
— oplysningerne skal bruges til udførelse af de tilsynsopgaver, som er
beskrevet i første afsnit
— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i
stk. 1 omhandlede tavshedspligt
— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke
videregives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndig-heder, som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til detformål, med henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav derestilladelse.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater,
hvilke myndigheder, organer eller personer der kan modtage oplysningeri henhold til dette stykke.
5b. Uanset stk. 1-4 kan medlemsstaterne med henblik på at styrke det
finansielle systems stabilitet og integritet tillade udveksling af oplys-ninger mellem de kompetente myndigheder og de myndigheder ellerorganer, der ifølge loven er ansvarlige for at opdage og efterforskeovertrædelser af selskabsretten.
De medlemsstater, som anvender første afsnit, kræver mindst følgende
betingelser opfyldt:
— oplysningerne skal bruges til udførelse af de opgaver, som er
beskrevet i første afsnit
— de oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i
stk. 1 omhandlede tavshedspligt
— stammer oplysningerne fra en anden medlemsstat, kan de ikke
videregives uden udtrykkelig tilladelse fra de kompetente myndig-heder, som har afgivet dem, og i givet fald udelukkende til detformål, med henblik på hvilket de nævnte myndigheder gav deres
tilladelse.
Udfører de i første afsnit omhandlede myndigheder eller organer i en
medlemsstat deres opdagelses- eller efterforskningsopgaver med bistandfra dertil bemyndigede, ikke offentligt ansatte personer, som er i
besiddelse af særlig sagkundskab, kan den i første afsnit nævnte
mulighed for udveksling af oplysninger udvides til også at gælde dissepersoner på de i andet afsnit fastsatte særlige betingelser.
Ved anvendelsen af sidste led i andet afsnit meddeler de i første afsnit
omhandlede myndigheder eller organer de kompetente myndigheder,som har afgivet oplysningerne, hvilke personer oplysningerne vil blivevideregivet til, med nøjagtig angivelse af disse personers beføjelser.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen og de øvrige medlemsstater,
hvilke myndigheder eller organer der kan modtage oplysninger ihenhold til dette stykke.
Inden den 31. december 2000 aflægger Kommissionen beretning om
anvendelsen af dette stykke.
5c. Medlemsstaterne kan tillade de kompetente myndigheder at give
— centralbankerne og andre organer med tilsvarende opgaver i deres
egenskab af pengepolitiske myndigheder
— eventuelt andre offentlige myndigheder med ansvar for at føre tilsyn
med betalingssystemerne
oplysninger med henblik på udøvelsen af deres opgaver og kan tillade
disse myndigheder eller organer at give de kompetente myndigheder deoplysninger, som er nødvendige for dem i henhold til stk. 4. De1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 16
▼M1
oplysninger, der modtages i denne forbindelse, er underlagt den i denne
artikel omhandlede tavshedspligt.
6. Endvidere kan medlemsstaterne uanset bestemmelserne i stk. 1 og
4, i henhold til lovbestemmelser give tilladelse til, at visse oplysningermeddeles andre afdelinger i deres centraladministration, som eransvarlige for lovgivningen vedrørende tilsyn med kreditinstitutter,
finansieringsinstituter, investeringsservice og forsikringsselskaber, samt
inspektører, som handler efter fuldmagt fra de pågældende afdelinger.
Oplysningerne må imidlertid kun gives, såfremt det er nødvendigt af
hensyn til forsigtighedstilsynet.
Medlemsstaterne fastsætter dog, at oplysninger, der modtages efter stk.2
og 5,samt oplysninger, der stammer fra kontrol på stedet somomhandlet
i artikel 14 i direktiv 73/239/EØF, aldrig må videregives som nævnt i
nærværende stykke, medmindre den kompetente myndighed, der hargivet oplysningerne, eller den kompetente myndighed i den medlems-stat, hvor kontrollen på stedet er foretaget, har givet sit udtrykkeligesamtykke.
Artikel 16a
1. Medlemsstaterne fastsætter som et minimum:
a) enhver person, der er autoriseret i henhold til direktiv 84/253/EØF(
1),
og som i et forsikringsselskab udfører det hverv, der er beskrevet iartikel 51 i direktiv 78/660/EØF(
2), artikel 37 i direktiv 83/349/EØF,
eller artikel 31 i direktiv 85/611/EØF, eller ethvert andet lovpligtigt
hverv, har pligt til straks at foretage indberetning til de kompetentemyndigheder om ethvert forhold eller enhver beslutning vedrørendedenne virksomhed, som vedkommende har fået kendskab til underudførelsen af sit hverv, og som kan
— udgøre en materiel overtrædelse af de love eller administrative
bestemmelser, der omhandler betingelserne for meddelelse aftilladelse, eller som specielt omhandler udøvelsen af forsikrings-selskabers aktiviteter, eller
— skade det forsikringsselskabs fortsatte drift, eller— medføre nægtelse af revisionspåtegning eller fremsættelse af
forbehold
b) samme pligt gælder for en sådan person, for så vidt angår forhold
eller beslutninger, som vedkommende måtte få kendskab til som led iet hverv som beskrevet i litra a), der udføres i en virksomhed, som
gennem kontrol har snævre forbindelser med det forsikringsselskab, i
hvilken vedkommende udfører ovennævnte hverv.
2. Det forhold, at de personer, der er autoriseret i henhold til direktiv
84/253/EØF, i god tro videregiver oplysninger til de kompetentemyndigheder om forhold eller beslutninger som omhandlet i stk. 1,
betragtes ikke som brud på den tavshedspligt, som gælder i henhold til
kontrakt eller love eller administrative bestemmelser, og påfører ikke depågældende personer nogen form for ansvar.
Kapitel 2
Artikel 17
Artikel 15 i direktiv 73/239/EØF affattes således:1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 17
(1) EFT nr. L 126 af 12. 5. 1984, s. 20.
(2) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11. Direktivet er senest ændret ved direktiv
90/605/EØF (EFT nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).▼B
▼M1
▼B
▼B
»Artikel 15
1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at afsætte
tilstrækkelige forsikringsmæssige hensættelser i forhold til dets
samlede virksomhed.
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter de
regler, der er fastsat i direktiv 91/674/EØF.
2. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets
forsikringsmæssige hensættelser vedrørende den samlede virk-somhed er dækket af kongruente aktiver i overensstemmelse medartikel 6 i direktiv 88/357/EØF. For så vidt angår risici, der består iFællesskabet, skal disse aktiver befinde sig dér. Medlemsstaternekræver ikke af forsikringsselskaberne, at deres aktiver skal befinde
sig i en bestemt medlemsstat. Hjemlandet kan dog lempe reglerne
for aktivernes lokalisering.
3. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssige hensættelser
dækkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætter det dentilladte procentdel. Det kan i så fald ikke stille krav om, hvor disse
tilgodehavender skal befinde sig.«
Artikel 18
Artikel 15a i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 15a
1. Medlemsstaterne kræver, at forsikringsselskaber, der har
hjemsted på deres område, og som dækker risici, der er klassificereti klasse 14 i punkt A i bilaget, i det følgende benævnt »kredit-forsikring«, skal oprette udjævningshensættelser (enudligningsreserve), som skal dække et eventuelt teknisk tab elleren skadesprocent, der er højere end gennemsnittet inden for denne
forsikringsklasse ved afslutningen af regnskabsåret.
2. Udjævningshensættelserne skal beregnes efter de regler, som
hjemlandet fastsætter, ifølge en af de fire metoder, der er anført ipunkt D i bilaget, og som betragtes som ækvivalente.
3. Op til de beløb, der er beregnet ifølge metoderne i punkt D i
bilaget, medregnes udjævningshensættelserne ikke i solvensmar-genen.
4. Medlemsstaterne kan fritage forsikringselskaber, der har
hjemsted på deres område, fra kravet om oprettelse af udjævnings-
hensættelser for kreditforsikringsklassen, hvis deres indtægt fra
præmier og bidrag i denne klasse udgør mindre end 4 % af densamlede præmie og bidragsindtægt og mindre end 2 500000 ECU.«
Artikel 19
Artikel 23 i direktiv 88/357/EØF udgår.
Artikel 20
Ved valget af de aktiver, der medgår til dækning af de forsikrings-
mæssige hensættelser, skal der tages hensyn til arten af de forretninger,
som selskabet udfører, for at sikre sikkerheden, afkastet og likviditeten
af selskabets investeringer, idet selskabet skal sørge for en passendediversificering og spredning af sine anbringelser.
Artikel 21
1. Hjemlandet kan kun tillade, at forsikringsselskaber tilvejebringer
dækning for deres forsikringsmæssige hensættelser ved hjælp affølgende kategorier af aktiver:
A.Investeringsaktiver
a) obligationer og andre penge- og kapitalmarkedsinstrumenter
b) udlån
c) aktier og andre kapitalandele med variabelt afkast1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 18
▼B
d) andele i institutter for kollektiv investering i værdipapirer og
andre investeringsfonde
e) grunde og bygninger samt tinglige rettigheder i forbindelse med
fast ejendom.
B.Tilgodehavender
f) tilgodehavender hos genforsikrere, herunder genforsikrernes
andel i de forsikringsmæssige hensættelser
g) genforsikringsdepoter og tilgodehavender hos afgivende forsik-
ringsselskaber
h) tilgodehavender hos forsikringstagere og mæglere i forbindelse
med direkte forsikringsforretninger og genforsikringsforretninger
i) tilgodehavender som følge af restværdier eller subrogationj) krav på skattetilbagebetalinger
k) tilgodehavender hos garantifonde.
C.Andre aktiver
l) materielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger,
værdiansat på grundlag af en forsigtig afskrivning
m) anfordringstilgodehavender i banker og kassebeholdning; indlån i
kreditinstitutter og alle andre virksomheder, der er beføjet til atmodtage indlån
n) forudbetalte erhvervelsesomkostningero) påløbne renter og optjent leje samt andre periodeafgrænsnings-
poster
For sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet Lloyd's omfatter
kategorierne af aktiver ligeledes garantier og remburser, der er udstedt afkreditinstitutter som defineret i direktiv 77/780/EØF(
1) eller af
forsikringsselskaber, samt verificerbare beløb, der stammer fra livs-forsikringspolicer, når de repræsenterer midler, der ejes af
medlemmerne.
Det forhold, at et aktiv eller en kategori af aktiver er medtaget i listen i
første afsnit, medfører ikke, at alle sådanne aktiver automatisk tilladessom dækning for forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fastsætter
mere detaljerede regler for, hvorledes tilladte aktiver må anvendes; med
henblik herpå kan det kræve tinglig sikkerhed eller garantistillelse,navnlig for tilgodehavender hos genforsikrere.
Ved fastlæggelse og anvendelse af reglerne skal hjemlandet navnlig
sørge for, at følgende principper overholdes:
i) aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, værdian-
sættes eksklusive gæld, der er stiftet med henblik på erhvervelse af
disse aktiver
ii) samtlige aktiver værdiansættes på et forsigtigt grundlag, idet der
tages hensyn til risikoen for, at de ikke kan realiseres. Især tilladesmaterielle anlægsaktiver bortset fra grunde og bygninger kun som
dækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt de værdian-
sættes på grundlag af en forsigtig afskrivning
iii) udlån, uanset om de ydes til virksomheder, en stat, en international
institution, en lokal eller regional myndighed eller fysiske personer,tillades kun som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, hvis
de frembyder tilstrækkelige garantier med hensyn til deres
sikkerhed, uanset om disse garantier bygger på låntagers beta-lingsevne, på pantebreve, bankgarantier, garantier fraforsikringsselskaber eller andre former for sikkerhed
iv) afledte instrumenter såsom optioner, futures og swaps i forbindelse
med aktiver, som dækker de forsikringsmæssige hensættelser, kan
anvendes, når de bidrager til at mindske investeringsrisikoen ellermuliggør en effektiv porteføljepleje. Sådanne instrumenter1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 19
(1) EFT nr. L 322 af 17. 12. 1977, s. 30. Direktivet er senest ændret ved direktiv
89/646/EØF (EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 1).
▼B
værdiansættes på et forsigtigt grundlag og kan tages i betragtning
ved værdiansættelsen af de underliggende aktiver
v) værdipapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, tillades
kun som dækning for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt dekan realiseres på kort sigt
vi) tilgodehavender hos tredjemand tillades kun som dækning for
forsikringsmæssige hensættelser, efter at de tilsvarende gældsposterover for samme tredjemand er trukket fra
vii) værdien af de tilgodehavender, der tillades som dækning for
forsikringsmæssige hensættelser, skal beregnes på et forsigtigtgrundlag, idet der tages hensyn til risikoen for, at de ikke kanrealiseres. Især tillades tilgodehavender hos forsikringstagere ogmæglere i forbindelse med direkte forsikringsforretninger oggenforsikringsforretninger kun, såfremt det ikke er mere end tre
måneder siden, de forfaldt til betaling
viii) når der er tale om aktiver i form af en investering i et datterselskab,
som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en delaf forsikringsselskabets investeringer, tager hjemlandet medhenblik på anvendelsen af de i denne artikel omhandlede regler
og principper hensyn til de underliggende aktiver, der indehaves af
datterselskabet; hjemlandet kan behandle andre datterselskabersaktiver på samme måde
ix) forudbetalte erhvervelsesomkostninger tillades kun som dækning
for forsikringsmæssige hensættelser, såfremt dette er foreneligtmed metoderne for beregning af præmiehensættelserne.
2. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis og på anmodning af
forsikringsselskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigtbegrundet afgørelse om, at andre kategorier af aktiver kan medgå tildækning af de forsikringsmæssige hensættelser, jf. dog artikel 20.
Artikel 22
1. For så vidt angår de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige
hensættelser, stiller hjemlandet krav om, at hvert forsikringsselskab ikkeinvesterer mere end:
a) 10 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i en grund
eller en bygning eller i flere grunde eller bygninger, der ligger så tætsammen, at de reelt kan betragtes som en enkelt investering
b) 5 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier og
andre omsættelige værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, iobligationer og andre instrumenter på penge- og kapitalmarkedet fra
samme selskab eller i lån til samme låntager, taget under ét, idet der
ses bort fra lån til en statslig, regional eller lokal myndighed eller eninternational organisation, hvoraf en eller flere medlemsstater ermedlem. Denne grænse kan forhøjes til 10 %, hvis selskabet ikkeinvesterer mere end 40 % af sine forsikringsmæssige brutto-hensættelser i lån til låntagere eller i tilsvarende værdipapirer hos
udstedere, hos hvilke selskabet investerer mere end 5 % af sine
aktiver
c) 5 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i ikke-
sikrede lån, hvoraf 1 % i et enkelt ikke-sikret lån, bortset fra lån tilkreditinstitutter, til forsikringsselskaber, i det omfang der er tilladt ihenhold til artikel 8 i direktiv 73/239/EØF, og til investeringsin-stitutter, der er etableret i en medlemsstat
d) 3 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i kontanter
e) 10 % af de samlede forsikringsmæssige bruttohensættelser i aktier,
andre værdipapirer, der kan sidestilles med aktier, og obligationer,der ikke omsættes på et reguleret marked.
2. Det forhold, at stk. 1 ikke fastlægger begrænsninger for investering
i en bestemt kategori af aktiver, er ikke ensbetydende med, at aktiverneinden for denne kategori uden begrænsning bør tillades til dækning forde forsikringsmæssige hensættelser. Hjemlandet fastsætter mere detalje-rede regler for anvendelsen af de aktiver, der kan tillades. Ved1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 20
▼B
fastlæggelsen og anvendelsen af disse regler skal hjemlandet navnlig
sørge for, at følgende principper overholdes:
i) de aktiver, der dækker de forsikringsmæssige hensættelser, skal
være så diversificerede og skal være investeret så spredt, at detsikres, at der ikke foreligger nogen uforholdsmæssig stor afhæn-gighed af en kategori af bestemte aktiver, et specielt
investeringsmarked eller en speciel investering
ii) investeringer i aktiver, der som følge af enten deres art eller
udstederens soliditet indebærer et højt risikoniveau, skal begrænsestil et forsigtigt omfang
iii) ved begrænsningerne for særlige kategorier af aktiver tages der
hensyn til, hvorledes genforsikringsandelen er behandlet vedberegningen af de forsikringsmæssige hensættelser
iv) når der er tale om aktiver i form af en investering i et datterselskab,
som på forsikringsselskabets vegne forvalter samtlige eller en del af
dettes investeringer, tager hjemlandet med henblik på anvendelsenaf de i denne artikel omhandlede regler og principper hensyn til deunderliggende aktiver, der indehaves af datterselskabet; hjemlandetkan behandle andre datterselskabers aktiver på samme måde
v) den procentvise andel af de aktiver, der dækker de forsikrings-
mæssige hensættelser, som udgøres af ikke likvide investeringer,
skal begrænses til et forsigtigt niveau
vi) når aktiverne omfatter lån til visse kreditinstitutter eller obligationer
udstedt af sådanne institutter, kan hjemlandet ved anvendelsen afreglerne og principperne i denne artikel tage hensyn til deunderliggende aktiver, der indehaves af disse kreditinstitutter. Dermå kun forholdes således, hvis kreditinstituttet har sit hjemsted i en
medlemsstat, udelukkende tilhører denne medlemsstat og/eller
dennes lokale myndigheder, og dets virksomhed i henhold tilvedtægterne består i at formidle lån til staten eller lokalemyndigheder eller lån, som sikres af disse, eller lån til organer,der har en tæt tilknytning til staten eller de lokale myndigheder.
3. Med hensyn til de detaljerede regler for, hvorledes de tilladte
aktiver må anvendes, behandler medlemsstaten:
— lån, der ikke er sikret af banker, forsikringsselskaber, ved pant eller
på anden måde, mere restriktivt end lån, der er sikret således
— investeringsinstitutter, der ikke er samordnet i henhold til direktiv
85/611/EØF(
1), og øvrige investeringsfonde mere restriktivt end de
investeringsinstitutter, der er samordnet i henhold til samme direktiv
— værdepapirer, der ikke omsættes på et reguleret marked, mere
restriktivt end dem, der omsættes på et sådant marked
— værdipapirer, obligationer og andre instrumenter på penge- og
kapitalmarkedet, der ikke er udstedt af stater, af en af disses lokaleeller regionale myndigheder eller af selskaber, der henhører under
zone A, som omhandlet i direktiv 89/647/EØF(
2), eller som er
udstedt af internationale organisationer, som ingen af Fællesskabetsmedlemsstater er medlem af, mere restriktivt end samme finansielleinstrumenter, som er udstedt af ovennævnte.
4. Medlemsstaterne kan forhøje den i stk. 1, litra b) nævnte grænse til
40 % for visse obligationer, når de er udstedt af et kreditinstitut, der har
sit hjemsted i en medlemsstat, og som i henhold til lovgivningen erunderkastet et særligt offentligt tilsyn med henblik på at beskytteindehaverne af disse obligationer. Specielt skal provenuet fra udste-delsen af disse obligationer i henhold til loven investeres i aktiver, der itilstrækkelig grad i obligationernes samlede løbetid dækker de forplig-
telser, der følger heraf, og som ifølge fortrinsret anvendes til
tilbagebetaling af hovedstol og betaling af påløbne renter i tilfælde afmisligholdelse fra emittentens side.
5. Medlemsstaterne kan ikke kræve, at forsikringsselskaberne skal
investere i bestemte kategorier af aktiver.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 21
(1) EFT nr. L 375 af 31. 12. 1985, s. 3. Direktivet er ændret ved direktiv 88/220/
EØF (EFT nr. L 100 af 19. 4. 1988, s. 31).
(2) EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 14.
▼B
6. Uanset stk. 1 kan hjemlandet undtagelsesvis på anmodning fra
forsikringsselskabet for en tidsbegrænset periode træffe behørigtbegrundet afgørelse om, at de regler, der er fastsat i stk. 1, litra a) til
e), kan fraviges, jf. dog artikel 20.
Artikel 23
Bilag 1, nr. 8 og 9 i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»8. Forsikringsselskaberne kan have ikke-kongruente aktiver til
dækning af et beløb på højst 20 % af deres forpligtelser i enbestemt valuta.
9. Hver medlemsstat kan bestemme, at kravet i de foregående
bestemmelser om, at forpligtelser skal dækkes af aktiver udtrykti en medlemsstats valuta, ligeledes anses for opfyldt, hvis disseaktiver er udtrykt i ecu.«
Artikel 24
Artikel 16, stk. 1 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at oprette en i
forhold til dets samlede virksomhed tilstrækkelig solvensmargen.
Solvensmargenen svarer til selskabets formue fri for enhver
påregnelig forpligtelse og med fradrag af immaterielle værdier.
Den omfatter navnlig:
— den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringssel-
skaber, den faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti,forudsat at disse konti opfylder alle følgende kriterier:
a) vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til
medlemmerne kun kan foretages, hvis solvensmargenen
ikke herved falder under det krævede niveau, eller efterselskabets opløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld erafviklet
b) vedtægterne fastsætter, for så vidt angår betalinger af andre
årsager end individuelle medlemsophør, at de ansvarlige
myndigheder underrettes herom mindst en måned i forvejen,
og at de inden for denne frist kan forbyde betalingen, og
c) de relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres,
efter at de kompetente myndigheder har erklæret, at de ikkehar nogen indvending mod ændringen, jf. dog kriterierne ilitra a) og b);
— halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond, når
den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond
— reserver (lovmæssige og frie), der ikke modsvarer forpligtelserne— overført oberskud
— ekstrabidrag, som gensidige og gensidig-lignende forsikringssel-
skaber med variable bidrag kan kræve af deltagerne i løbet af etregnskabsår, med et beløb på indtil halvdelen af forskellenmellem de maksimale bidrag og de faktisk opkrævede bidrag;disse mulige ekstrabidrag kan dog ikke dække mere end 50 % afmargenen
— efter anmodning fra forsikringsselskabet de dokumenterede
skjulte reserver, der skyldes en for lav ansættelse af aktiverne,i det omfang sådanne skjulte reserver ikke har karakter af etundtagelsestilfælde
— kumulative præferenceaktier og ansvarlig indskudskapital kan
medtages, men i så fald højst med et beløb svarende til 50 % afmargenen, hvoraf ansvarlig indskudskapital med fast løbetid ellerkumulative præferenceaktier med fast løbetid højst må udgøre25 %, forudsat at mindst følgende betingelser er opfyldt:
a) i tilfælde af et forsikringsselskabs konkurs eller likvidation
findes der bindende aftaler om, at ansvarlig indskudskapitaleller præferenceaktier efterstilles alle andre fordringer og førstfyldestgøres, når al anden udestående gæld er betalt.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 22
▼B
For ansvarlig indskudskapital skal ligeledes følgende betingelser
være opfyldt:
b) kun faktisk indbetalte midler tages i betragtning
c) for indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige
løbetid være mindst fem år. Senest et år inden tilbagebeta-lingsdatoen forelægger forsikringsselskabet med henblik på
godkendelse de kompetente myndigheder en plan over,
hvorledes solvensmargenen vil blive fastholdt på eller bragtop på det krævede niveauved løbetidens u dløb, medmindreden andel, den ansvarlige indskudskapital kan udgøre afsolvensmargenen, nedsættes gradvis i løbet af mindst de
sidste fem år inden den aftalte tilbagebetalingsdag. De
kompetente myndigheder kan give tilladelse til anticiperettilbagebetaling af sådanne midler, når anmodning heromindgives af det emitterende forsikringsselskab, og detssolvensmargen ikke derved falder under det krævende niveau
d) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen
løbetid, skal der gælde et opsigelsesvarsel på fem år,medmindre indskudskapitalen ikke længere medregnes somen komponent af solvensmargenen, eller medmindre de
kompetente myndigheders forudgående samtykke specielt
kræves for tilbagebetaling før tiden. I sidstnævnte tilfældeunderretter forsikringsselskabet mindst seks måneder indendatoen for den foreslåede tilbagebetaling de kompetentemyndigheder med angivelse af den faktiske og den krævedesolvensmargen før og efter denne tilbagebetaling. De
kompetente myndigheder giver kun tilladelse til tilbagebeta-
lingen, hvis der ikke er risiko for, at forsikringsselskabetssolvensmargen falder under det krævende niveau
e) låneaftalen må ikke indeholde nogen klausul om, at gælden
under nærmere angivne omstændigheder, bortset fra likvida-tion af forsikringsselskabet, skal tilbagebetales inden denaftalte forfaldsdato
f) låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente myndig-
heder har erklæret, at de ikke har nogen indvendinger modændringen
— værdipapirer med ubestemt løbetid og andre instrumenter -
herunder andre kumulative præferenceaktier end de i foregåendeled omhandlede - der opfylder følgende betingelser, op til 50 %
af margenen for de i forrige led nævnte værdipapirer og ansvarlig
indskudskapital:
a) de må ikke kunne tilbagebetales på ihændehaverens initiativ
eller uden den kompetente myndigheds forhåndsgodkendelse
b) aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give forsik-
ringsselskabet mulighed for at udskyde betaling af renter pågælden
c) långiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al
anden ikke efterstillet gæld
d) de for udstedelsen af værdipapirerne gældende dokumenter
skal indeholde bestemmelse om, at gæld og ikke betalte renter
skal kunne medgå til dækning af tabene, samtidig med atforsikringsselskabet skal kunne fortsætte sin virksomhed
e) kun faktisk indbetalte beløb tages i betragtning.«
Artikel 25
Senest tre år efter dette direktivs gennemførelse forelægger Kommis-
sionen Forsikringskomitéen en rapport om behovet for en yderligereharmonisering af solvensmargenen.
Artikel 26
Artikel 18 i direktiv 73/239/EØF affattes således:1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 23
▼B
»Artikel 18
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de
aktiver, der ikke medgår til dækningen af de forsikringsmæssigehensættelser i henhold til artikel 15.
2. Med forbehold af artikel 15, stk. 2, artikel 20, stk. 1, 2, 3 og 5,
og artikel 22, stk. 1, sidste afsnit, afstår medlemsstaterne fra at
begrænse den frie rådighed over de rørlige og faste aktiver, derindgår i de tilladte forsikringsselskabers formue.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som
medlemsstaterne er berettigede til at træffe i deres egenskab af ejere
af eller deltagere i de pågældende selskaber, under beskyttelse af desikredes interesser.«
Kapitel 3
Artikel 27
Artikel 7, stk. 1, litra f), i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»f) for så vidt angår de risici, der er omhandlet i artikel 5, litra d), i
direktiv 73/239/EØF, kan parterne frit vælge, hvilken lovgivningder skal finde anvendelse.«
Artikel 28
Den medlemsstat, hvor risikoen består, kan ikke forhindre forsikrings-
tageren i at indgå en aftale med et forsikringsselskab, der har fået
tilladelse i henhold til artikel 6 i direktiv 73/239/EØF, når aftalen ikke eri strid med gældende retsregler begrundet i almene hensyn i denmedlemsstat, hvor risikoen består.
Artikel 29
Medlemsstaterne må ikke fastsætte bestemmelser om, at der kræves
forudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindelige ogspecielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og
andre trykte dokumenter, som et forsikringsselskab agter at anvende
over for forsikringstagerne. Med henblik på at kontrollere, at nationalebestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene kræve, atde pågældende betingelser og de øvrige dokumenter på opfordring skalkunne forelægges, uden at dette dog må gøres til en forhåndsbetingelsefor, at et selskab kan udøve sin virksomhed.
Medlemsstaterne må hverken opretholde eller indføre krav om
forudgående meddelelse om eller godkendelse af tarifforhøjelser,medmindre krav herom alene er et led i en almindelig priskontrolord-ning.
Artikel 30
1. Artikel 8, stk. 4, litra b), i direketiv 88/357/EØF udgår. Artikel 8,
stk. 4, litra a), affattes derefter således:
»a) Med forbehold af litra c) gælder artikel 7, stk. 2, tredje afsnit,
når forsikringsaftalen giver dækning i flere medlemsstater,hvoraf mindst en kræver lovpligtig forsikring«.
2. Uanset om andet måtte være fastsat, kan en medlemsstat, der
pålægger forpligtelse til at tegne en forsikring, kræve, at denskompetente myndighed får meddelelse om de almindelige og specielle
betingelser i de lovpligtige forsikringer, før de anvendes.
Artikel 31
1. Inden en forsikringsaftale indgås, skal forsikringsselskabet oplyse
forsikringstageren om følgende:
— hvilken lovgivning der skal gælde for aftalen, hvis parterne ikke kan
vælge frit, eller, når parterne frit kan vælge lovgivning, hvilkenlovgivning forsikringsselskabet foreslår1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 24
▼B
— bestemmelserne vedrørende behandling af klager fra forsikrings-
tagere vedrørende aftalen, herunder om der findes en klageinstans,uden at dette berører forsikringstagerens adgang til at anlægge
retssag.
2. Den i stk. 1 omhandlede pligt gælder kun, hvis forsikringstageren
er en fysisk person.
3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel fastlægges i
overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor risikoen
består.
AFSNIT IV
BESTEMMELSER VEDRØRENDE FRI ETABLERINGSRET OG FRI
UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER
Artikel 32
Artikel 10 i direktiv 73/239/EØF affattes således:
»Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en
anden medlemsstats område, meddeler den kompetente myndighed ihjemlandet dette.
2. Medlemsstaterne kræver, at et forsikringsselskab, som ønsker
at etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver følgendeoplysninger sammen med den i stk. 1 nævnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat, det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl. a. angives arten af den påtænkte
virksomhed og filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller
hvortil der kan sendes dokumenter, idet den pågældende adresse
er den samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til dengeneralbefuldmægtigede sendes
d) navn på filialens generalbefuldmægtigede, som skal have
tilstrækkelige beføjelser til at forpligte selskabet over fortredjemand samt til at repræsentere det over for filialmedlems-statens myndigheder og domstole. Med hensyn til Lloyd's mådette, i tilfælde af eventuelle tvister i filialmedlemsstaten, derhidrører fra indgåede forpligtelser, ikke medføre større vanske-
ligheder for de sikrede, end hvis tvisterne vedrørte selskaber af
sædvanlig type. Med henblik herpå skal den generalbefuldmægt-igedes kompetence især omfatte beføjelse til i denne egenskab atgive møde i retten som sagsøgt med beføjelse til at forpligte depågældende forsikringsgivere i Lloyd's.
Hvis forsikringsselskabet agter at lade sin filial dække risiciene i
forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget, bortset fra fragtførernesansvar, skal det fremlægge en erklæring om, at det er blevet medlemaf det nationale bureau og den nationale garantifond i filialmed-
lemsstaten.
3. Medmindre den kompetente myndighed i hjemlandet henset til
den påtænkte etablering har grund til at nære mistillid til den
administrative strukturs egnethed, forsikringsselskabets finansielle
situation eller de ansvarlige lederes og den generalbefuldmægtigedeshæderlighed og kvalifikationer eller erhvervserfaring, videresenderden senest tre måneder efter modtagelsen af alle de i stk. 2 nævnteoplysninger disse til den kompetente myndighed i filialmedlems-staten og underretter det berørte forsikringsselskab herom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsik-
ringsselskabet råder over minimumssolvensmargenen, beregnet ioverensstemmelse med artikel 16 og 17.
Nægter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de i
stk. 2 nævnte oplysninger til den kompetente myndighed ifilialmedlemsstaten, skal dette afslag begrundes over for det berørteselskab inden tre måneder efter modtagelsen af samtlige omhandlede1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 25
▼B
oplysninger. Et sådant afslag eller manglende svar kan gøres til
genstand for domstolsprøvelse i hjemlandet.
4. Inden forsikringsselskabets filial påbegynder sin virksomhed,
har den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten en frist på to
måneder fra modtagelsen af de i stk. 3 nævnte oplysninger til i givetfald at meddele hjemlandets kompetente myndighed de vilkår, sombegrundet i almene hensyn skal gælde for udøvelsen af dennevirksomhed i filialmedlemsstaten.
5. Så snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente
myndighed i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender nogenmeddelelse, så snart den i stk. 4 nævnte frist er udløbet, kan filialenetableres, og den kan påbegynde sin virksomhed.
6. I tilfælde af ændring af et forhold, der er givet meddelelse om
efter stk. 2, litra b), c), eller d), skal forsikringsselskabet skriftligt
meddele de kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmed-
lemsstaten den pågældende ændring, mindst en måned før ændringenforetages, således at den kompetente myndighed i hjemlandet og ifilialmedlemsstaten kan handle i henhold til henholdsvis stk. 3 ogstk. 4.«
Artikel 33
Artikel 11 i direktiv 73/239/EØF udgår.
Artikel 34
Artikel 14 i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»Artikel 14
Ethvert selskab, der for første gang i en eller flere medlemsstater
agter at udøve sin virksomhed i henhold til reglerne om fri
udveksling af tjenesteydelser, skal forinden give de kompetente
myndigheder i hjemlandet meddelelse herom med angivelse af artenaf de risici, det har til hensigt at dække.«
Artikel 35
Artikel 16 i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»Artikel 16
1. De kompetente myndigheder i hjemlandet meddeler inden for
en frist på en måned efter den i artikel 14 nævnte meddelelse den
eller de medlemsstater, på hvis område selskabet agter at udøve sin
virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjeneste-ydelser, følgende:
a) et certifikat, hvori det godtgøres, at selskabet råder over
minimumssolvensmargenen beregnet i overensstemmelse medartikel 16 og 17 i direktiv 73/239/EØF
b) de klasser, inden for hvilke selskabet har ret til at virke
c) arten af de risici, som selskabet har til hensigt at dække i den
medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.
Samtidig underretter de det berørte selskab herom.Medlemsstater, på hvis område et selskab agter at præstere
tjenesteydelser og i forbindelse hermed dække risiciene i forsik-ringsklasse 10 i punkt A i bilaget til direktiv 73/239/EØF bortset fra
fragtførerens ansvar, kan kræve, at selskabet:
— meddeler navn og adresse på den i artikel 12a, stk. 4, i
nærværende direktiv nævnte repræsentant
— fremlægger en erklæring om, at selskabet er blevet medlem af
det nationale bureau og den nationale garantifond i denmedlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser.
2. Hvis de kompetente myndigheder i hjemlandet ikke frem-
sender de i stk. 1 nævnte oplysninger inden for den fastsatte frist,skal de inden for samme frist underrette selskabet om årsagerne1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 26
▼B
hertil. Nægtelsen kan gøres til genstand for domstolsprøvelse i
hjemlandet.
3. Selskabet kan begynde sin virksomhed på den attesterede dato,
hvor det er blevet underrettet om den i stk. 1, første afsnit,omhandlede meddelelse.«
Artikel 36
Artikel 17 i direktiv 88/357/EØF affattes således:
»Artikel 17
Enhver ændring, som selskabet agter at foretage i de i artikel 14
omhandlede oplysninger, underkastes fremgangsmåden i artikel 14og 16.«
Artikel 37
Artikel 12, stk. 2, andet og tredje afsnit, og stk. 3, samt artikel 13 og 15 i
direktiv 88/357/EØF udgår.
Artikel 38
De kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten eller i den medlems-
stat, hvor tjenesteydelserne præsteres, kan kræve, at de oplysninger, som
de i henhold til dette direktiv har lov til at anmode om vedrørende deforsikringsselskabers virksomhed, som opererer på deres område, givespå den pågældende medlemsstats officielle sprog.
Artikel 39
1. Artikel 18 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne
præsteres, må ikke fastsætte bestemmelser om, at der krævesforudgående godkendelse eller løbende anmeldelse af de almindeligeog specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer og af formularerog andre trykte dokumenter, som selskabet agter at anvende over forforsikringstagerne. Med henblik på at kontrollere, at deres nationale
bestemmelser om forsikringsaftaler overholdes, kan de alene kræve, at
ethvert selskab, der ønsker at udøve forsikringsvirksomhed på deresområde i henhold til reglerne om fri etableringsret eller reglerne om friudveksling af tjenesteydelser, på opfordring skal kunne forelægge debetingelser og andre dokumenter, som det agter at anvende, uden at dette
dog må gøres til en forhåndsbetingelse for, at selskabet kan udøve sin
virksomhed.
3. Filialmedlemsstaten eller den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne
præsteres, må hverken opretholde eller indføre krav om forudgåendemeddelelse om eller godkendelse af tarifforhøjelser, medmindre kravherom alene er et led i en almindelig priskontrolordning.
Artikel 40
1. Artikel 19 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Ethvert selskab, der udøver virksomhed i henhold til reglerne om
fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skalforelægge de kompetente myndigheder i filialmedlemsstaten og/eller iden medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres, alle de dokumenter,der forlanges af det med henblik på gennemførelsen af denne artikel, forså vidt selskaber, der har deres hjemsted i disse medlemsstater, også er
forpligtet dertil.
3. Hvis de kompetente myndigheder i en medlemsstat konstaterer, at
et selskab, der på denne medlemsstats område har en filial eller drivervirksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,overtræder de retsregler i nævnte medlemsstat, der gælder for det,henstiller de til det pågældende selskab at bringe disse ulovlige forholdtil ophør.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 27
▼B
4. Foretager vedkommende selskab sig ikke det nødvendige, giver de
kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat de kompetentemyndigheder i hjemlandet meddelelse herom. Disse træffer snarest
muligt alle nødvendige foranstaltninger med henblik på, at det
pågældende selskab bringer de ulovlige forhold til ophør. Dekompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat underrettesom arten af disse foranstaltninger.
5. Hvis selskabet trods de foranstaltninger, der er truffet af
hjemlandet, eller fordi disse foranstaltninger viser sig at være
utilstrækkelige, eller den pågældende medlemsstat ikke træffer nogenforanstaltninger, fortsat overtræder de retsregler, der gælder i denpågældende medlemsstat, kan denne, efter at have givet de kompetentemyndigheder i hjemlandet meddelelse herom, træffe egnede foranstalt-ninger for at forhindre eller standse yderligere overtrædelser og, såfremt
det er strengt nødvendigt, forbyde selskabet at indgå flere forsikrings-
aftaler på dens område. Medlemsstaterne drager omsorg for, at det påderes område er muligt at give forsikringsselskaberne de nødvendigemeddelelser.
6. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til i nødstilfælde at
træffe egnede forholdsregler for at forhindre lovovertrædelser på deres
område. Dette indebærer også mulighed for at forhindre et forsikrings-
selskab i at fortsætte med at indgå nye forsikringsaftaler på deresområde.
7. Stk. 3, 4 og 5 berører ikke medlemsstaternes ret til at pålægge
sanktioner ved overtrædelser på deres område.
8. Hvis det selskab, der har gjort sig skyldig i overtrædelsen, har et
etableret forretningssted eller besidder ejendom i den pågældende
medlemsstat, kan dennes kompetente myndigheder i overensstemmelsemed den nationale lovgivning iværksætte de for sådanne overtrædelserfastsatte administrative sanktioner over for dette etablerede forretnings-sted eller denne ejendom.
9. Enhver foranstaltning, der træffes i henhold til stk. 4 til 8, og som
omfatter sanktioner eller begrænsninger i udøvelsen af forsikringsvirk-
somhed, skal behørigt begrundes og meddeles det pågældende selskab.
10. Kommissionen forelægger hvert andet år den Forsikringskomité,
der er nedsat ved direktiv 91/675/EØF, en rapport, der viser antallet ogarten af tilfælde, hvor der i den enkelte medlemsstat er givet afslag somomhandlet i artikel 10 i direktiv 73/239/EØF eller i artikel 16 i direktiv
88/357/EØF, begge som ændret ved nærværende direktiv, eller truffet
foranstaltninger i henhold til stk. 5 i nærværende artikel. Medlems-staterne samarbejder med Kommissionen ved at give den deoplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen af rapporten.
Artikel 41
Dette direktiv er ikke til hinder for, at forsikringsselskaber med hjemsted
i en medlemsstat ved anvendelse af ethvert foreliggende kommunika-
tionsmiddel kan reklamere for deres ydelser i filialmedlemsstaten eller i
den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne præsteres, så længe de ikketilsidesætter eventuelle regler om sådanne reklamers form og indhold,der er begrundet i almene hensyn.
Artikel 42
1. Artikel 20 i direktiv 88/357/EØF udgår.2. Såfremt et forsikringsselskab træder i likvidation, opfyldes
forpligtelserne i forbindelse med forsikringsaftaler, der er indgået
gennem en filial eller i henhold til reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser, på samme måde som forpligtelserne i forbindelse meddette selskabs andre forsikringsaftaler, uanset de sikredes eller debegunstigedes nationalitet.
Artikel 43
1. Artikel 21 i direktiv 88/357/EØF udgår.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 28
▼B
2. Når en forsikring tilbydes i henhold til reglerne om fri
etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, skalforsikringstageren, inden forpligtelsen indgås, gøres bekendt med, i
hvilken medlemsstat hjemstedet eller i givet fald den filial, hvormed
aftalen skal indgås, er beliggende.
Hvis der udleveres dokumenter til forsikringstageren, skal de indeholde
de i foregående afsnit nævnte oplysninger.
De i første og andet afsnit omhandlede forpligtelser vedrører ikke de i
artikel 5, litra d), i direktiv 73/239/EØF omhandlede risici.
3. Aftalen eller alle andre dokumenter, der yder dækning, samt
forsikringsbegæringen, dersom den er bindende for forsikringstageren,skal angive adressen på hjemstedet og i givet fald på filialen af detforsikringsselskab, der yder dækningen.
Hver medlemsstat kan kræve, at navn og adresse på den repræsentant for
forsikringsselskabet, der er nævnt i artikel 12a, stk. 4, i direktiv 88/357/EØF, også anføres i de dokumenter, der er nævnt i første afsnit.
Artikel 44
1. Artikel 22 i direktiv 88/357/EØF udgår.
2. Forsikringsselskaber skal særskilt for forsikringsvirksomhed, der
udøves i henhold til reglerne om fri etableringsret, og for forsikrings-
virksomhed, der udøves i henhold til reglerne om fri udveksling aftjenesteydelser, meddele den kompetente myndighed i hjemlandetbeløbet for præmier, skadesudgifter og provisioner, uden fradrag afgenforsikringsandelen, for hver medlemsstat og for hver gruppe af
klasser samt, for så vidt angår forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget til
direktiv 78/239/EØF, bortset fra fragtførerens ansvar, skadesfrekvensenog de gennemsnitlige skadesudgifter.
Grupperne af klasser defineres således:
— ulykker og sygdom (1 og 2)
— bilforsikring (3, 7 og 10; tallene vedrørende klasse 10, bortset fra
fragtførerens ansvar, præciseres senere)
— brand og andre skader på ejendom (8 og 9)— luftfarts-, sø- og transportforsikring (4, 5, 6, 7, 11 og 12)
— almindelig ansvarsforsikring (13)
— kredit og kaution (14 og 15)— øvrige klasser (16, 17 og 18).
Hjemlandets kompetente myndigheder videregiver inden for en rimelig
frist og i samlet form disse oplysninger til de kompetente myndigheder ide berørte medlemsstater, der anmoder derom.
Artikel 45
1. Artikel 24 i direktiv 88/357/EØF udgår.
2. Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at kræve, at
selskaber, der udøver virksomhed på deres område i henhold til reglerne
om fri etableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser,
på samme vilkår som de selskaber, der har fået en tilladelse der, skalvære medlem af og deltage i enhver ordning, der skal garantere desikrede eller de skadelidte tredjemænd betaling af erstatningsydelser.
Artikel 46
1. Artikel 25 i direktiv 88/357/EØF udgår.
2. Med forbehold af senere harmonisering er alle forsikringsaftaler
udelukkende pålagt de indirekte skatter og parafiskale afgifter, hvormedforsikringspræmierne er belastet i den medlemsstat, hvor risikoen beståri henhold til artikel 2, litra d), i direktiv 88/357/EØF, samt for Spaniensvedkommende de ekstragebyrer, der ved lov er fastsat til fordel for detspanske »Consorcio de Compensación de Seguros« til udførelse af dets1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 29
▼B
opgaver i forbindelse med godtgørelse af tab på grund af usædvanlige
begivenheder i denne medlemsstat.
Uanset artikel 2, litra d), første led, i direktiv 88/357/EØF, betragtes
indbo i en ejendom, der er beliggende på en medlemsstats område, med
undtagelse af goder i erhvervsmæssig transit, ved anvendelsen af
nærværende stykke som en risiko, der består i denne medlemsstat, selvom ejendommen og dens indbo ikke er dækket af samme forsikrings-police.
Den lovgivning, der finder anvendelse på aftalen efter artikel 7 i direktiv
88/357/EØF, har ingen indflydelse på den gældende skattemæssige
ordning.
Med forbehold af senere harmonisering anvender hver medlemsstat på
de selskaber, som dækker risici på dens område, de nationalebestemmelser vedrørende de foranstaltninger, der skal sikre opkrævningaf de indirekte skatter og parafiskale afgifter, som skal erlægges ihenhold til første afsnit.
AFSNIT V
OVERGANGSBESTEMMELSER
Artikel 47
Forbundsrepublikken Tyskland kan udskyde anvendelsen af artikel 54,
stk. 2, andet afsnit, første punktum, indtil den 1. januar 1996. I denneperiode finder bestemmelserne i nedenstående stykke anvendelse i den iartikel 54, stk. 2, omhandlede situation.
Når det tekniske beregningsgrundlag for præmierne er blevet meddelt
hjemlandets kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel54, stk. 2 andet afsnit, tredje punktum, fremsender disse myndigheder
straks de pågældende oplysninger til myndighederne i den medlemsstat,
hvor risikoen består, således at disse kan fremsætte deres bemærkningerhertil. Hvis hjemlandets myndigheder ikke tager hensyn til bemærknin-gerne, underretter de i deltajer og med angivelse af begrundelsen herformyndighederne i den medlemsstat, hvor risikoen består.
Artikel 48
Medlemsstaterne kan indrømme de forsikringsselskaber, der har hjem-
sted på deres område, og for hvilke værdien af de grunde og bygninger,
som medgår til dækning af de forsikringsmæssige hensættelser, ved
meddelelsen af dette direktiv overstiger den i artikel 22, stk. 1, litra a),fastsatte procentsats, en frist til at efterkomme ovennævnte bestemmelse,der udløber senest den 31. december 1998.
Artikel 49
Kongeriget Danmark kan udskyde anvendelsen af dette direktiv på
lovpligtige arbejdsskadeforsikringer indtil den 1. januar 1999. I denneperiode finder den i artikel 12, stk. 2, i direktiv 88/357/EØF fastsatteundtagelse for arbejdsulykker fortsat anvendelse i Danmark.
Artikel 50
Spanien er indtil den 31. december 1996 og Grækenland og Portugal
indtil den 31. december 1998 omfattet af følgende overgangsordning for
aftaler, der dækker risici, der udelukkende består i en af disse
medlemsstater, og som ikke er defineret i artikel 5, litra d), i direktiv73/239/EØF:
a) uanset artikel 8, stk. 3, i direktiv 73/239/EØF og artikel 29 og 39 i
nærværende direktiv kan de kompetente myndigheder i de pågæl-dende medlemsstater kræve at få meddelt de almindelige og specielle
forsikringsbetingelser, inden disse bringes i anvendelse.
b) størrelsen af de forsikringsmæssige hensættelser i tilknytning til de
aftaler, der er omhandlet i denne artikel, fastsættes under tilsyn af denberørte medlemsstat efter regler, som den har fastsat, eller såfremtsådanne regler ikke findes, efter praksis på dens område i overens-1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 30
▼B
stemmelse med dette direktiv. Dækningen af disse hensættelser ved
ækvivalente eller kongruente aktiver og lokaliseringen af disseaktiver finder sted under tilsyn af denne medlemsstat efter dennes
regler eller praksis, der vedtages i overensstemmelse med dette
direktiv.
AFSNIT VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 51
Følgende tekniske tilpasninger, der skal foretages i direktiv 73/239/EØF
og 88/357/EØF samt i nærværende direktiv, vedtages efter frem-gangsmåden i direktiv 91/675/EØF:
— udvidelse af artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 73/239/EØF til også at
omfatte andre retlige former
— ændringer af listen i bilaget til direktiv 73/239/EØF; tilpasning af
listens terminologi, for derved at tage hensyn til udviklingen på
forsikringsmarkederne
— præcisering af de i artikel 16, stk. 1, i direktiv 73/239/EØF
opregnede komponenter, der indgår i solvensmargenen, for dervedat tage hensyn til udviklingen af nye finansielle instrumenter
— ændring af størrelsen af den i artikel 17, stk. 2, i direktiv 73/239/EØF
omhandlede minimumsgarantifond for derved at tage hensyn til denøkonomiske og finansielle udvikling
— ændring af den liste over aktiver, der kan medgå til dækning af
forsikringsmæssige hensættelser, som er fastlagt i artikel 21 inærværende direktiv, og af de regler for risikospredning, som erfastsat i artikel 22 i nærværende direktiv, for derved at tage hensyntil udviklingen af nye finansielle instrumenter
— ændring af lempelserne i kongruensreglerne i bilag 1 til direktiv 88/
357/EØF, for derved at tage hensyn til udviklingen af nyeinstrumenter til dækning af valutakursrisici eller til fremskridtene
hen imod Den Økonomiske og Monetære Union
— præcisering af definitionerne med henblik på at sikre en ensartet
anvendelse af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF samt nærværendedirektiv i hele Fællesskabet.
Artikel 52
1. Filialer, der inden ikrafttrædelsen af gennemførelsesbestemmel-
serne til nærværende direktiv har påbegyndt deres virksomhed efter de iværtslandet gældende bestemmelser, anses for at have fulgt frem-gangsmåden i artikel 10, stk. 1 til 5, i direktiv 73/239/EØF. Fra nævnteikrafttrædelsesdato er de omfattet af artikel 15, 19, 20 og 22 i direktiv
73/239/EØF samt artikel 40 i nærværende direktiv.
2. Artikel 34 og 35 berører ikke de velerhvervede rettigheder, som
tilkommer et forsikringsselskab, der inden ikrafttrædelsen af gennem-
førelsesbestemmelserne til nærværende direktiv har udøvet virksomhed i
henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
Artikel 53
I direktiv 73/239/EØF indsættes følgende artikel:
»Artikel 28a
1. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på densområde og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del afderes forsikringsbestand til et overtagende selskab, der er etableret i
samme medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne
medlemsstat eller i givet fald i den i artikel 26 omhandledemedlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsentaget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på dens1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 31
▼B
område og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af
deres forsikringsbestand til et forsikringsselskab med hjemsted i enanden medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne
medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen
taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen.
3. Såfremt en medlemsstat på de i den nationale lovgivning
fastsatte betingelser tillader, at agenturer og filialer, der er etableretpå dens områder og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller endel af deres forsikringsbestand til et agentur eller en filial, som er
omhandlet i dette afsnit og etableret på en anden medlemsstats
område, skal den sikre sig, at de kompetente myndigheder i detovertagne selskabs hjemland eller i givet fald i den i artikel 26omhandlede medlemsstat bekræfter, at det overtagende selskab,overdragelsen taget i betragtning, har den fornødne solvensmargen,
samt at en sådan overdragelse er mulig efter loven i det overtagende
selskabs hjemland, og at sidstnævnte er indforstået med over-dragelsen.
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den
overdragende filial er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævntetilfælde tilladelse til overdragelsen, efter at have modtaget
godkendelse fra de kompetente myndigheder i den medlemsstat,
hvor risikoen består, såfremt denne ikke er den medlemsstat, hvordet overdragende agentur eller den overdragende filial er beliggende.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater
meddeler de kompetente myndigheder i det overdragende forsik-ringsselskabs hjemland deres udtalelse eller deres samtykke senest
tre måneder efter anmodningens modtagelse; har de hørte myndig-
heder ikke svaret ved udløbet af denne frist, betragtes dette som enpositiv udtalelse eller et stiltiende samtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i
den medlemsstat, hvor risikoen består, offentliggøres som fore-skrevet i den nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre
gøres gældende over for de berørte forsikringstagere, de forsikrede
og enhver anden person, som har rettigheder eller forpligtelser i kraftaf de overdragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at
fastsætte, at forsikringstagerne skal have mulighed for at opsigeaftalen inden for en bestemt frist fra overdragelsestidspunktet.«
Artikel 54
1. Uanset om andet måtte være fastsat, kan en medlemsstat, hvor
aftaler til dækning af de risici, der er nævnt i forsikringsklasse 2 i punktA i bilaget til direktiv 73/239/EØF, delvist eller fuldstændigt kan erstatteden sygesikring, der er indbygget i den lovpligtige sociale sikringsord-ning, kræve, at aftalen er i overensstemmelse med de specifikke
retsforskrifter til beskyttelse af almene hensyn i forbindelse med den
pågældende type forsikring, som medlemsstaten har fastsat, og at dealmindelige og specielle betingelser, der er forbundet med denneforsikring, meddeles medlemsstatens kompetente myndigheder, før deanvendes.
2. Medlemsstaterne kan kræve, at sygeforsikring i henhold til stk. 1
teknisk set skal fungere på lignende måde som livsforsikring, når
— de betalte præmier beregnes på grundlag af sygelighedstavler og
andre relevante statistiske oplysninger, som gælder for den
medlemsstat, hvor risikoen består, efter de matematiske metoder,
der anvendes i forsikring
— der oprettes en alderdomsreserve
— forsikringsselskabet kun kan opsige aftalen inden for et bestemt
tidsrum, som fastsættes af den medlemsstat, hvor risikoen består
— aftalen åbner mulighed for at hæve præmierne eller nedsætte
ydelserne selv for bestående aftaler
— aftalen åbner mulighed for, at forsikringstageren kan ændre sin
bestående aftale til en ny aftale i henhold til stk. 1, der tilbydes af detsamme forsikringsselskab eller den samme filial, idet der tages1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 32
▼B
hensyn til hans erhvervede rettigheder. Der skal især tages hensyn til
alderdomsreserven, og der kan kun kræves ny lægeundersøgelse vedøget dækning.
I så fald skal medlemsstatens myndigheder offentliggøre de i første
afsnit omhandlede sygelighedstavler og andre relevante statistiskeoplysninger og sende dem til hjemlandets myndigheder. Præmierneskal ud fra rimelige aktuarmæssige antagelser være tilstrækkelige til, atselskaberne kan opfylde alle deres forpligtelser vedrørende alle aspekteraf deres finansielle situation. Hjemlandet kræver, at det tekniske
grundlag for beregningen af præmierne meddeles dens kompetente
myndigheder, inden produktet tages i brug. Dette stykke gælder også,når bestående aftaler ændres.
Artikel 55
Medlemsstaterne kan kræve af alle forsikringsselskaber, der på deres
område for egen risiko tegner lovpligtige arbejdsskadeforsikringer, at deoverholder de specifikke bestemmelser for denne form for forsikring i denationale lovgivninger, bortset fra bestemmelserne om finansielt tilsyn,
som udelukkende henhører under hjemlandets kompetence.
Artikel 56
Medlemsstaterne påser, at alle afgørelser, der træffes over for et
forsikringsselskab i henhold til de love og administrative bestemmelser,
der vedtages i henhold til nærværende direktiv, kan gøres til genstandfor domstolsprøvelse.
Artikel 57
1. Medlemsstaterne vedtager senest den 31. december 1993 de love
og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkommedette direktiv, og sætter dem i kraft senest den 1. juli 1994. Deunderetter straks Kommissionen herom.
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestem-
melser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal
ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmereregler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.
Artikel 58
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1992L0049 — DA — 17.11.2000 — 002.001 — 33