1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV
af 21. januar 1980
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for
jordemødre og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af etableringsretten og
den fri udveksling af tjenesteydelser
(80 /154/EØF)
(EFT L 33 af 11.2.1980, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1Rådetsdirektiv 80/1273/EØF af 22. december 1980 L 375 74 31.12.1980
▼B
RÅDETS DIREKTIV
af 21. januar 1980
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser for jordemødre og om foranstaltninger, derskal lette den faktiske udøvelse af etableringsretten og den fri
udveksling af tjenesteydelser
(80 /154/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økono-
miske Fællesskab, særlig artikel 49, 57 og 66,
under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale
Udvalg(3), og
ud fra følgende betragtninger:I henhold til traktaten er enhver i nationaliteten begrundet forskelsbe-
handling med hensyn til etablering og tjenesteydelser forbudt fra
overgangsperiodens udløb; det således gennemførte princip om nationalbehandling finder navnlig anvendelse ved udstedelse af en eventueltfornøden autorisation for adgang til virksomhed som jordemoder samtved indskrivning eller optagelse i faglige organisationer eller organer;
det forekommer dog formålstjenligt at fastsætte visse bestemmelser,
som skal lette den faktiske udøvelse af etableringsretten og den fri
udveksling af tjenesteydelser for jordemødre;
i henhold til traktaten må medlemsstaterne ikke yde nogen form for
støtte, som vil kunne fordreje betingelserne for etablering;
artikel 57, stk. 1, i traktaten foreskriver, at der skal vedtages direktiver
om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre
kvalifikationsbeviser;
det forekommer hensigtsmæssigt, at der samtidig med den gensidige
anerkendelse af eksamensbeviser sker en samordning af uddannelsesbe-tingelserne for jordemødre; denne samordning sker ved direktiv 80/155/EØF(
4);
i medlemsstaterne er adgang til og udøvelse af virksomhed som jorde-
moder ved lov gjort betinget af, at den pågældende er i besiddelse af etbevis for bestået jordemodereksamen;
da et direktiv om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser ikke
nødvendigvis medfører en indholdsmæssig ligestilling af de uddan-
nelser, som disse eksamensbeviser vedrører, bør der, hvad angår
benyttelsen af uddannelsestitlen, kun gives tilladelse til benyttelse afdenne på sproget i den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland;
for at lette de nationale myndighedersanvendels e af dette direktiv kan
medlemsstaterne foreskrive, at de berørte personer, der opfylder de heri
stillede uddannelsesbetingelser, samtidig med deres uddannelsesbevis
skal forelægge et certifikat, som er udstedt af de kompetente myndig-heder i hjemlandet eller det seneste opholdsland, og som attesterer, atdisse beviser virkelig er de i dette direktiv omhandlede;
ved en tjenesteydelse er krav om indskrivning eller optagelse i faglige
organisationer eller organer, der er knyttet til udøvelse af en virk-
somhed af regelmæssig og varig karakter i værtslandet, ubestrideligttil ulempe for tjenesteyderen på grund af virksomhedens midlertidige1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 2
(1) EFT nr. C 18 af 12. 2. 1970, s. 1.
(2) EFT nr. C 101 af 4. 8. 1970, s. 26.
(3) EFT nr. C 146 af 11. 12. 1970, s. 17.
(4) Se side 8 i denne Tidende.
▼B
karakter; kravet bør derfor frafaldes; i så fald må imidlertid tilsynet
med den faglige disciplin, som henhører under disse faglige organisati-oners eller organers kompetence, sikres; i dette øjemed bør der med
forbehold af anvendelsen af artikel 62 i traktaten åbnes mulighed for
at pålægge den pågældende en pligt til over for den kompetentemyndighed i den medlemsstat, der er værtsland, at foretage indberet-ning om tjenesteydelsen;
med hensyn til vandel og hæderlighed bør der sondres mellem de krav,
der kan stilles på den ene side for en første adgang til erhvervet og påden anden side for dets udøvelse;
hvad angår lønnet udøvelse af virksomhed som jordemoder indeholder
Rådetsforordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejds -
kraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet(
1) ikke særlige
bestemmelser for de erhverv, der er undergivet forskrifter vedrørendevandel og hæderlighed, faglig disciplin og benyttelse af titler; depågældende forskrifter anvendes eller kan bringes i anvendelse såvelpå lønmodtagere som på selvstændige erhvervsdrivende alt efter
medlemsstaternes ønske; udøvelse af virksomhed som jordemoder er i
alle medlemsstater betinget af besiddelse af et eksamensbevis, certifikateller andet kvalifikationsbevis for jordemødre; denne virksomhedudøves såvel af selvstændige som af lønmodtagere, eller endog af desamme personer skiftevis som lønmodtager og som selvstændig i løbet
af deresfaglige karriere; for i fuldt omfang at fremme den frie bevæge-
lighed for disse erhvervsudøvere inden for Fællesskabet forekommerdet således nødvendigt at udvide anvendelsen af dette direktiv til ogsåat gælde for jordemødre, der er lønmodtagere —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
KAPITEL I
ANVENDELSESOMRÅDE
Artikel 1
Dette direktiv finder anvendelse på virksomhed som jordemoder,
således som den med forbehold af bestemmelserne i artikel 4 i direktiv80/155/EØF er defineret af hver medlemsstat, og som udøves underfølgende stillingsbetegnelser:
i Tyskland:
Hebamme,
i Belgien:
accoucheuse/vroedvrouw,i Danmark:
jordemoder,
i Frankrig:sage-femme,
i Irland:
midwife,i Italien:
ostetrica,
i Luxembourg:sage-femme,i Nederlandene:
verloskundige,
i Det forenede Kongerige:midwife,1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 3
(1) EFT nr. L 257 af 19. 10. 1968, s. 2.
▼M1
i Grækenland:
µαία.
KAPITEL II
EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFI-
KATIONSBEVISER FOR JORDEMØDRE
Artikel 2
1. Hver medlemsstat anerkender de eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser, der udstedes til medlemsstaternes statsbor-gere af de øvrige medlemsstater, og som er anført i artikel 3 nedenfor,
som er i overensstemmelse med artikel 1, stk. 1, 3 og 4, i direktiv 80/
155/EØF, og som opfylder en af følgende retningslinjer:
— en heltidsuddannelse til jordemoder på mindst tre år, der:
— enten er betinget af besiddelse af et eksamensbevis, certifikat
eller et andet kvalifikationsbevis, der giver adgang til universi-teter eller højere læreanstalter, eller som i mangel heraf
garanterer et tilsvarende kundskabsniveau,
— eller som følges af erhvervspraktik, for hvilken det i artikel 4 i
dette direktiv omhandlede bevis udstedes;
— en heltidsuddannelse til jordemoder på mindst to år eller 3 600
timer betinget af besiddelse af et eksamensbevis, certifikat eller etandet kvalifikationsbe vis for sygeplejersker med ansvar for denalmene sundheds- og sygepleje som omhandlet i artikel 3 i direktiv77/452/EØF(
1);
— en heltidsuddannelse til jordemoder på mindst 18 måneder eller
3000 timer betinget af besiddelse af et eksamensbevis, certifikat
eller et andet kvalifika tionsbevis for sygeplejersker med ansvarfor den almene sundheds- og sygepleje som omhandlet i artikel 3 idirektiv 77/452/EØF, og som følges af erhvervspraktik, for hvilkendet i artikel 4 i dette direktiv omhandlede bevis udstedes.
2. Hver medlemsstat giver for så vidt angår adgang til udøvelse af
selvstændig virksomhed som jordemoder eksamensbeviser, certifikaterog andre kvalifikationsbe viser, som den anerkender, samme gyldighedpå sit område som de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifika-tionsbeviser, som den selv udsteder.
Artikel 3
De i artikel 2 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre kvali-
fikationsbeviser er følgende:
a)i Forbundsrepublikken Tyskland:
— »Hebammenpriifungszeugnis« udstedt af det af staten udnævnte
eksamensudvalg,
— attestationer fra de kompetente myndigheder i Forbundsrepu-
blikken Tyskland som bekræfter, at kvalifikationsbeviser,udstedt efter den 8. maj 1945 af de kompetente myndigheder i
Den tyske demokratiske Republik, er ligestillet med de i første
led nævnte kvalifikationsbeviser;
b)i Belgien:
»diplôme d'accoucheuse/vroedvrouwdiploma« udstedt af skoler, som
er oprettet eller anerkendt af staten eller af det centrale bedømmel-sesudvalg;
c)i Danmark:
bevis for bestået jordemodereksamen udstedt af Danmarks Jordemo-
derskole;
d)i Frankrig:1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 4
(1) EFT nr. L 176 af 15. 7. 1977, s. 1.▼B
▼B
»diplôme de sage-femme« udstedt af staten;
e)i Irland:
»certificate in midwifery« udstedt af »An Bord Altranais« (Nursing
Board);”
f)i Italien:
»diploma d'ostetrica« udstedt af statsanerkendte skoler;
g)i Luxembourg:
»diplôme de sage-femme« udstedt af ministeren for det offentlige
sundhedsvæsen på grundlag af eksamensudvalgets afgørelse;
h)i Nederlandene:
»vroedvrouwdiploma« udstedt af et af staten udnævnt eksamensud-
valg;
i)i Det forenede Kongerige:
»certificate of admission to the Roll of Midwives«, i England og
Wales udstedt af »Central Midwives Board for England and Wales«,
i Skotland af »Central MidwivesBoard for Scotland« og i Norirlandaf »Northern Ireland Council for Nurses and Midwives«;
j)i Grækenland:
—»πτυχίο µαίας « bekræftet af socialministeriet,
—»πτυχίο Ανωτέρας Σχολής Στελεχών Υγείας και Κοιν-
ωνικής Προνοίας, Τµήµατος Μαιών « udstedt af »KATEE.
Artikel 4
Det i artikel 2 nævnte bevisuds tedesaf de kompetente myndigheder i
den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland (i detfølgende benævnt »hjemland eller seneste opholdsland«). Det bekræftesi beviset, at den pågældende efter at have bestået eksamen som jorde-moder på et sygehus eller en til dette formål godkendt
behandlingsinstitution på tilfredsstillende måde har varetaget alle de
funktioner, der udføres af en jordemoder, i en periode der fastsættessåledes:
— to år i det tilfælde, der er nævnt i artikel 2, stk. 1, første led, andet
underled,
— et år i det tilfælde, der er nævnt i artikel 2, stk. 1, tredje led.
KAPITEL III
ERHVERVEDE RETTIGHEDER
Artikel 5
1. Hver medlemsstat anerkender som tilstrækkeligt bevis for de af
medlemsstaternes statsborgere, hvis eksamensbeviser, certifikater og
andre kvalifikationsbeviser ikke opfylder alle de mindstekrav til uddan-
nelse, der er fastsat i artikel 1 i direktiv 80/155/EØF, deeksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for jorde-mødre, der er udstedt af disse medlemsstater senest seks år eftermeddelelsen af dette direktiv, ledsaget af en attestation, der bekræfter,
at disse statsborgere faktisk og retmæssigt har udøvet den pågældende
virksomhed i mindst tre år i løbet af de fem år, der går forud for atte-stationens udstedelse.
2. Hver medlemsstat anerkender som tilstrækkeligt bevis for de af
medlemsstaternes statsborgere, hvis eksamensbeviser, certifikater ogandre kvalifikationsbeviser opfylder alle de mindstekrav til uddannelse,
der er fastsat i artikel 1 i direktiv 80/155/EØF, men som i henhold til
artikel 2 i nærværende direktiv kun skal anerkendes, såfremt de erledsaget af det i artikel 4 omhandlede bevis for erhvervspraksis, deeksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for jorde-mødre, der er udstedt af disse medlemsstater før dette direktivsikrafttræden, ledsaget af en attestation, der bekræfter, at disse statsbor-1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 5
▼M1
▼B
▼B
gere faktisk og retmæssigt har udøvet den pågældende virksomhed i
mindst to år i løbet af de fem år, der går forud for attestationensudstedelse.
KAPITEL IV
BENYTTELSE AF UDDANNELSESTITEL
Artikel 6
1. Med forbehold af artikel 15 sikrer de medlemsstater, der er værts-
land (i det følgende benævnt »værtsland«), at medlemsstaternesstatsborgere, som opfylder de i artikel 2 og 5 fastsatte betingelser, harret til at benytte deres retmæssige uddannelsestitel, for så vidt denneikke er den samme som stillingsbetegnelsen, og eventuelt en forkortelse
herfor, fra deres hjemland eller seneste opholdsland og på denne stats
sprog. Værtslandet kan foreskrive, at denne titel skal efterfølges afnavn og sted for den institution eller det bedømmelsesudvalg, der hartildelt den.
2. Såfremt uddannelsestitlen fra hjemlandet eller det seneste
opholdsland i værtslandet kan forveksles med en titel, der i denne stat
kræver en supplerende uddannelse, som den pågældende ikke harerhvervet, kan dette værtsland foreskrive, at vedkommende skal benyttesin uddannelsestitel fra hjemlandet eller det seneste opholdsland, i enpassende udformning, som det pågældende værtsland angiver.
KAPITEL V
BESTEMMELSER, SOM SKAL LETTE DEN FAKTISKEUDØVELSE AF ETABLERINGSRETTEN OG DEN FRI
UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER FOR JORDEMØDRE
A.Særlige bestemmelser om etableringsret
Artikel 7
1. Det værtsland, som af sine egne statsborgere kræver bevis for
vandel og hæderlighed for den første adgang til en af de i artikel 1nævnte former for virksomhed, skal for statsborgere fra andre
medlemsstater som tilstrækkeligt bevis godkende en attestation, som
er udstedt af en kompetent myndighed i hjemlandet eller det senesteopholdsland, og hvori det bekræftes, at de betingelser vedrørendevandel og hæderlighed, der i denne medlemsstat stilles for adgangentil den pågældende form for virksomhed, er opfyldt.
2. Såfremt hjemlandet eller det seneste opholdsland ikke kræver
bevisfor vandel og hæderlighed for den førs te adgang til den pågæl-dende form for virksomhed, kan værtslandet af statsborgere frahjemlandet eller det seneste opholdsland kræve en udskrift af straffere-gisteret eller, hvis sådanne ikke udfærdiges, et tilsvarende dokument
udstedt af en kompetent myndighed i hjemlandet eller det seneste
opholdsland.
3. Såfremt værtslandet har kendskab til alvorlige og konkrete
forhold, der, inden den pågældende etablerede sig i denne stat, harforeligget uden for dens område, og som i dette værtsland vil kunne
få følger for adgangen til den pågældende form for virksomhed, kan
den underrette hjemlandet eller det seneste opholdsland herom.
Hjemlandet eller det seneste opholdsland undersøger rigtigheden af
forholdene, for så vidt de i denne medlemsstat vil kunne. få følger foradgangen til den pågældende form for virksomhed. Myndighederne i
denne stat bestemmer selv arten og omfanget af de undersøgelser, der
skal foretages, og meddeler værtslandet de slutninger, de drager herafmed hensyn til de attestationer eller dokumenter, som de har udstedt.
4. Medlemsstaterne sikrer, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 6
▼B
Artikel 8
1. Såfremt der i værtslandet gælder administrativt eller ved lov fast-
satte bestemmelser om opfyldelse af krav vedrørende vandel og
hæderlighed, herunder bestemmelser om disciplinære sanktioner i
tilfælde af grov forsømmelse eller skødesløshed eller domfældelse forlovovertrædelser i forbindelse med udøvelsen af en af de i artikel 1nævnte former for virksomhed, fremsender hjemlandet eller det senesteopholdsland til værtslandet de nødvendige oplysninger om faglige og
administrative foranstaltninger eller sanktioner, der er truffet over for
den pågældende, samt om strafferetlige sanktioner, der vedrørerudøvelsen af erhvervet i hjemlandet eller det seneste opholdsland.
2. Såfremt værtslandet har kendskab til alvorlige og konkrete
forhold, der, inden den pågældende etablerede sig i denne stat, harforeligget uden for dens område, og som i dette værtsland vil kunne
få følger for udøvelsen af den pågældende form for virksomhed, kan
den underrette hjemlandet eller det seneste opholdsland herom.
Hjemlandet eller det seneste opholdsland undersøger rigtigheden af
forholdene, for så vidt de i denne medlemsstat vil kunne få følger forudøvelsen af den pågældende form for virksomhed. Myndighederne idenne stat bestemmer selv arten og omfanget af de undersøgelser, der
skal foretages, og meddeler værtslandet de slutninger, de drager heraf
med hensyn til de oplysninger, som de har fremsendt i henhold til stk.1.
3. Medlemsstaterne sikrer, at de afgivne oplysninger behandles
fortroligt.
Artikel 9
Såfremt værtslandet af sine egne statsborgere kræver dokumentation for
fysisk og psykisk sundhed for adgang til eller udøvelse af en af de i
artikel 1 nævnte former for virksomhed, godkender denne stat som
tilstrækkeligt bevis i så henseende fremlæggelsen af det dokument, derkræves i hjemlandet eller det seneste opholdsland.
Såfremt hjemlandet eller det seneste opholdsland ikke kræver doku-
mentation af denne art for adgang til eller udøvelse af denpågældende form for virksomhed, godkender værtslandet for statsbor-
gere fra dette hjemland eller seneste opholdsland en af en kompetent
myndighed i denne stat udstedt attestation, der svarer til attestationernei værtslandet.
Artikel 10
De i artikel 7, 8 og 9 omhandlede dokumenter må ved fremlæggelsen
ikke være ældre end tre måneder.
Artikel 11
1. Proceduren for godkendelse af den pågældendes adgang til en af
de i artikel 1 nævnte former for virksomhed i overensstemmelse med
artikel 7, 8 og 9 skal afsluttes så hurtigt som muligt og senest tre
måneder efter fremlæggelsen af samtlige akter vedrørende den pågæl-dende med forbehold af de forsinkelser, der måtte opstå som følge afen eventuel klage efter gennemførelsen af denne procedure.
2. I de i artikel 7, stk. 3, og artikel 8, stk. 2, omhandlede tilfælde
bevirker en anmodning om fornyet undersøgelse, at den i stk. 1
omhandlede frist suspenderes.
Den medlemsstat, der bliver hørt, skal afgive sit svar inden for en frist
af tre måneder.
Værtslandet fortsætter den i stk. 1 nævnte procedure straks efter modta-
gelsen af dette svar eller efter udløbet af denne frist.
Artikel 12
Såfremt værtslandet af sine egne statsborgere kræver aflæggelse af ed
eller et højtideligt løfte for adgang til eller udøvelse af en af de i artikel1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 7
▼B
1 omhandlede former for virksomhed, og såfremt udformningen af
denne ed eller dette løfte ikke er brugbar for statsborgere fra de øvrigemedlemsstater, sørger værtslandet for, at en passende og dækkende
udformning kan forelæggesfor de pågældende.
B.Særlige bestemmelser om tjenesteydelser
Artikel 13
1. Såfremt en medlemsstat af sine egne statsborgere for adgang til
eller udøvelse af en af de i artikel 1 nævnte former for virksomhedkræver enten en autorisation eller indskrivning eller optagelse i enfaglig organisation eller et fagligt organ, skal denne medlemsstat
fritage medlemsstaternes statsborgere fra opfyldelsen af dette krav for
så vidt angår tjenesteydelser.
Den pågældende præsterer tjenesteydelsen med samme rettigheder og
pligter som statsborgerne i værtslandet; han er blandt andet undergivetde disciplinære bestemmelser af faglig eller administrativ karakter, derfinder anvendelse i denne medlemsstat.
Såfremt værtslandet træffer en foranstaltning i medfør af andet afsnit
eller har kendskab til forhold, der er i strid med disse bestemmelser,giver den omgående underretning herom til den medlemsstat, i hvilkenden pågældende er etableret.
2. Værtslandet kan foreskrive, at den pågældende på forhånd skal
afgive en erklæring om sin tjenesteydelse til de kompetente myndig-
heder, såfremt udførelsen af denne ydelse medfører et midlertidigt
ophold på densområde.
I hastende tilfælde kan denne erklæring afgives så hurtigt som muligt,
efter at tjenesteydelsen er udført.
3. I medfør af stk. 1 og 2 kan værtslandet af den pågældende kræve
et eller flere dokumenter indeholdende følgende oplysninger:
— den i stk. 2 omhandlede erklæring,
— en attestation, der bekræfter, at den pågældende retmæssigt udøver
de omhandlede former for virksomhed i den medlemsstat, hvorvedkommende er etableret,
— en attestation for, at den pågældende er i besiddelse af det eller de
eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, derer påkrævet for udførelse af den pågældende tjenesteydelse, ogsom er nævnt i dette direktiv.
4. Det eller de i stk. 3 nævnte dokumenter må ved fremlæggelsen
ikke være ældre end 12 måneder.
5. Såfremt en medlemsstat helt eller delvis, midlertidigt eller defini-
tivt fratager en af sine egne statsborgere eller en anden medlemsstatsstatsborger, der er etableret på dens område, retten til at udøve en af
de i artikel 1 omhandlede former for virksomhed, drager den i givet
fald omsorg for, at den i stk. 3, andet led, omhandlede attestationinddragesmidlertidigt eller definitivt.
Artikel 14
Såfremt det i værtslandet er nødvendigt at være tilsluttet et offentligret-
ligt socialsikringsorgan for at foretage afregning med et
forsikringsorgan i forbindelse med virksomhed udøvet til fordel forsocialforsikrede, skal denne medlemsstat i tilfælde af, at udførelse aftjenesteydelser medfører rejser for den pågældende, fritage medlems-staternes statsborgere, der er etableret i en anden medlemsstat, for atopfylde dette krav.
Den pågældende skal dog forud, eller i hastende tilfælde efterfølgende,
underrette dette organ om sin tjenesteydelse.1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 8
▼B
C.Fælles bestemmelser om etableringsretten og om fri udveksling
af tjenesteydelser
Artikel 15
Såfremt der i et værtsland findes bestemmelser om benyttelsen af den
stillingsbetegnelse, der hører til en af de i artikel 1 omhandlede formerfor virksomhed, benytter statsborgere fra de øvrige medlemsstater, somopfylder de i artikel 2 og 5 fastsatte betingelser, den stillingsbetegnelsei værtslandet, som i denne stat svarer til deres uddannelsesniveau, oggør brug af forkortelsen for denne.
Artikel 16
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med
henblik på at gøre det muligt for de pågældende at få oplysning omsundheds- og sociallovgivningen samt i givet fald om jordemødrenespligter i værtslandet.
I dette øjemed kan de oprette informationskontorer, hvor de pågæl-
dende kan indhente de nødvendige oplysninger. I tilfælde af etablering
kan værtslandene forlange, at de pågældende optager forbindelse meddisse kontorer.
2. Medlemsstaterne kan oprette de i stk. 1 omhandlede kontorer i
forbindelse med de kompetente myndigheder og organer, som deudpeger inden for den i artikel 20, stk. 1, fastsatte frist.
3. Medlemsstaterne sørger for, at de pågældende i deres egen og i
deres patienters interesse i givet fald erhverver de sprogkundskaber,der er nødvendige for udøvelsen af deres erhvervsmæssige virksomhedi værtslandet.
KAPITEL VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 17
Værtslandet kan i tilfælde af begrundet tvivl af en anden medlemsstats
kompetente myndigheder kræve en bekræftelse på ægtheden af deeksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som erudstedt i denne medlemsstat og omhandlet i kapitel II og III, samt en
bekræftelse på, at den pågældende opfylder alle de i direktiv 80/155/
EØF fastsatte uddannelsesbetingelser.
Artikel 18
Medlemsstaterne udpeger inden for den i artikel 20, stk. 1, fastsatte
frist de myndigheder og organer, der er bemyndiget til at udstede ellermodtage de eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbevisersamt. de dokumenter og oplysninger, som er omhandlet i dette direktiv,
og underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommissionen herom.
Artikel 19
Dette direktiv finder ligeledes anvendelse på de statsborgere i
medlemsstaterne, der i henhold til forordning (EØF) nr. 1612/68 somlønmodtagere udøver eller agter at udøve en af de i artikel 1 nævnteformer for, virksomhed.
Artikel 20
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at
efterkomme dette direktiv inden for en frist på tre år fra dets medde-lelse og underretter straks Kommissionen herom.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 9
▼B
Artikel 21
Såfremt der ved anvendelsen af dette direktiv skulle opstå større
vanskeligheder for en medlemsstat på særlige områder, undersøger
Kommissionen disse vanskeligheder i samarbejde med denne stat og
indhenter udtalelse fra det udvalg af højere embedsmænd inden forsundhedsvæsenet, der er nedsat ved afgørelse 75/365/EØF(
1), senest
ændret ved afgørelse 80/157/EØF(2).
Kommissionen forelægger i givet fald hensigtsmæssige forslag for
Rådet.
Artikel 22
Dette direktiver rettet til medlemsstaterne.1980L0154 — DA — 31.12.1980 — 001.001 — 10
(1) EFT nr. L 167 af 30. 6. 1975, s. 19.
(2) Se side 15 i denne Tidende.