2011O0014 — DA — 03.01.2013 — 001.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

►B DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS RETNINGSLINJE af 20. september 2011 om Eurosystemets pengepolitiske instrumenter og procedurer (omarbejdning) (ECB/2011/14) (2011/817/EU) (EFT L 331, 14.12.2011, p.1)

Ændret ved:









▼B

DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS RETNINGSLINJE

af 20. september 2011

om Eurosystemets pengepolitiske instrumenter og procedurer

(omarbejdning)

(ECB/2011/14)

(2011/817/EU)







STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 127, stk. 2, første led, under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, især artikel 3.1, første led, samt artikel 12.1, 14.3, 18.2 og artikel 20, første afsnit, og ud fra følgende betragtninger: (1) Retningslinje ECB/2000/7 af 31. august 2000 om Eurosystemets pengepolitiske instrumenter og procedurer ( 1 ) har undergået væsentlige ændringer flere gange ( 2 ). Da der skal foretages yderligere ændringer, er det for at sikre klarhed hensigtsmæssigt, at den omarbejdes. (2) Til indførelse af en fælles pengepolitik kræves definition af de instrumenter og procedurer, der skal anvendes af Eurosystemet, således at denne politik kan gennemføres på en ensartet måde i de medlemsstater, der har euroen som valuta. (3) Verifikationsforpligtelsen bør kun finde anvendelse på bestemmelser, der udgør en væsentlig ændring i forhold til retningslinje ECB/2000/7 — ud fra følgende betragtninger: VEDTAGET FØLGENDE RETNINGSLINJE:







Artikel 1

Principper, instrumenter, procedurer og kriterier vedrørende gennemførelsen af Eurosystemets fælles pengepolitik

Den fælles pengepolitik skal gennemføres i overensstemmelse med de principper, instrumenter, procedurer og kriterier, der er angivet i bilag I og II til denne retningslinje. De nationale centralbanker skal træffe alle nødvendige foranstaltninger for at udføre de pengepolitiske operationer i overensstemmelse med de principper, instrumenter, procedurer og kriterier, der er angivet i bilag I og II til denne retningslinje.

Artikel 2

Verifikation

De nationale centralbanker skal senest den 11. oktober 2011 fremsende meddelelse til Den Europæiske Centralbank (ECB) om, hvilke tekster og midler de vil anvende for at efterkomme de bestemmelser i denne retningslinje, som repræsenterer væsentlige ændringer i forhold til retningslinje ECB/2000/7.

Artikel 3

Ophævelse

1. Retningslinje ECB/2000/7 ophæves hermed fra 1. januar 2012.

2. Henvisninger til den ophævede retningslinje skal forstås som henvisninger til denne retningslinje.

Artikel 4

Afsluttende bestemmelser

1. Denne retningslinje træder i kraft to dage efter vedtagelsen.

2. Denne retningslinje finder anvendelse fra den 1. januar 2012.

Artikel 5

Adressater

Denne retningslinje er rettet til alle centralbanker i Eurosystemet.









BILAG I

DEN FÆLLES PENGEPOLITIK I EUROOMRÅDET

Dokumentationsgrundlag for Eurosystemets pengepolitiske instrumenter og procedurer

INDHOLD INDLEDNING OVERSIGT OVER DEN PENGEPOLITISKE RAMME 1.1. Det Europæiske System af Centralbanker 1.2. Eurosystemets mål 1.3. Eurosystemets pengepolitiske instrumenter 1.3.1. Markedsoperationer 1.3.2. Stående faciliteter 1.3.3. Reservekrav 1.4. Modparter 1.5. Underliggende aktiver 1.6. Ændring af den pengepolitiske ramme GODKENDTE MODPARTER 2.1. Overordnede adgangskriterier 2.2. Udvælgelse af modparter til ekstraordinære auktioner og bilaterale operationer 2.3. Sanktioner i tilfælde af modparternes manglende opfyldelse af deres forpligtelser 2.4. Eventuelle foranstaltninger af forsigtighedshensyn eller som følge af tilfælde af misligholdelse 2.4.1. Foranstaltninger af forsigtighedshensyn 2.4.2. Foranstaltninger som følge af tilfælde af misligholdelse 2.4.3. Proportional og ikke-diskriminerende anvendelse af bestemmelser om skønsbeføjelser MARKEDSOPERATIONER 3.1. Tilbageførselsforretninger 3.1.1. Generelle betragtninger 3.1.2. Primære markedsoperationer 3.1.3. Langfristede markedsoperationer 3.1.4. Finjusterende markedsoperationer gennemført som tilbageførselsforretninger 3.1.5. Strukturelle markedsoperationer gennemført som tilbageførselsforretninger 3.2. Egentlige købs- eller salgsforretninger 3.2.1. Instrumenttype 3.2.2. Juridisk status 3.2.3. Kurser 3.2.4. Andre operationelle karakteristika 3.3. Udstedelse af ECB-gældsbeviser 3.3.1. Instrumenttype 3.3.2. Juridisk status 3.3.3. Rentevilkår 3.3.4. Andre operationelle karakteristika 3.4. Valutaswaps 3.4.1. Instrumenttype 3.4.2. Juridisk status 3.4.3. Valuta- og valutakursvilkår 3.4.4. Andre operationelle karakteristika 3.5. Modtagelse af tidsindskud fra modparter 3.5.1. Instrumenttype 3.5.2. Juridisk status 3.5.3. Rentevilkår 3.5.4. Andre operationelle karakteristika STÅENDE FACILITETER 4.1. Den marginale udlånsfacilitet 4.1.1. Instrumenttype 4.1.2. Juridisk status 4.1.3. Betingelser for adgang til faciliteten 4.1.4. Løbetid og rentevilkår 4.1.5. Suspension af faciliteten 4.2. Indlånsfaciliteten 4.2.1. Instrumenttype 4.2.2. Juridisk status 4.2.3. Betingelser for adgang til faciliteten 4.2.4. Løbetid og rentevilkår 4.2.5. Suspension af faciliteten PROCEDURER 5.1. Auktioner 5.1.1. Generelle betragtninger 5.1.2. Auktionskalender 5.1.3. Annoncering af auktioner 5.1.4. Modparternes afgivelse af bud 5.1.5. Tildeling af budbeløb 5.1.6. Offentliggørelse af auktionsresultater 5.2. Bilaterale markedsoperationer 5.2.1. Generelle betragtninger 5.2.2. Direkte kontakt med modparterne 5.2.3. Markedsoperationer, der udføres via børser og mæglere 5.2.4. Annoncering af bilaterale markedsoperationer 5.2.5. Transaktionsdage 5.3. Afvikling 5.3.1. Generelle betragtninger 5.3.2. Afvikling af markedsoperationer 5.3.3. Procedurer ultimo dagen BELÅNBARE AKTIVER 6.1. Generelle betragtninger 6.2. Specifikationer for de underliggende aktivers belånbarhed 6.2.1. Belånbarhedskriterier for omsættelige aktiver 6.2.2. Belånbarhedskriterier for ikke-omsættelige aktiver 6.2.3. Yderlige krav til anvendelse af belånbare aktiver 6.3. Eurosystemets rammer for kreditvurdering 6.3.1. Anvendelsesområde og elementer 6.3.2. Fastsættelse af høje kreditstandarder for omsættelige aktiver 6.3.3. Fastsættelse af høje kreditstandarder for ikke-omsættelige aktiver 6.3.4. Godkendelseskriterier for kreditvurderingssystemer 6.3.5. Performanceovervågning af kreditvurderingssystemer 6.4. Risikostyring 6.4.1. Generelle principper 6.4.2. Risikostyring for omsættelige aktiver 6.4.3. Risikostyring i forbindelse med ikke-omsættelige aktiver 6.5. Værdiansættelsesprincipper i forbindelse med underliggende aktiver 6.5.1. Omsættelige aktiver 6.5.2. Ikke-omsættelige aktiver 6.6. Grænseoverskridende anvendelse af belånbare aktiver 6.6.1. Korrespondentcentralbankmodellen 6.6.2. Links mellem værdipapirafviklingssystemer 6.7. Accept af sikkerhed denomineret i en anden valuta end euro i nødsituationer RESERVEKRAV 7.1. Generelle betragtninger 7.2. Institutter, der er underlagt reservekrav 7.3. Beregning af mindstereserver 7.3.1. Reservekravsgrundlag og reservekravskoefficienter 7.3.2. Beregning af reservekrav 7.4. Reservekravsindeståender 7.4.1. Reservekravsperioden 7.4.2. Indeståender på reservekravskonti 7.4.3. Forrentning af reservekravsindeståender 7.5. Rapportering, anerkendelse og verifikation af reservekravsgrundlaget 7.6. Manglende opfyldelse af reservekrav APPENDIKS 1 Eksempler på pengepolitiske operationer og procedurer APPENDIKS 2 Ordliste APPENDIKS 3 Udvælgelse af modparter til valutainterventioner og valutaswaps, der udføres i pengepolitisk øjemed APPENDIKS 4 Rapporteringsgrundlag for Den Europæiske Centralbanks penge- og bankstatistik APPENDIKS 5 Eurosystemets websteder APPENDIKS 6 Procedurer og sanktioner ved modpartens manglende opfyldelse af sine forpligtelser APPENDIKS 7 Etablering af gyldig sikkerhed på grundlag af gældsfordringer APPENDIKS 8 Rapporteringskrav vedrørende data på lånniveau om værdipapirer af asset-backed typen

Forkortelser

CCBM Korrespondentcentralbankmodellen

CET Centraleuropæisk tid

CIs Kreditinstitut

CRD Kapitalkravsdirektivet

CSD Værdipapircentral

ECB Den Europæiske Centralbank

EØF Det Europæiske Økonomiske Fællesskab

EØS Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde

ECAF Eurosystemets rammer for kreditvurdering

ECAI Eksternt kreditvurderingsbureau

EF Det Europæiske Fællesskab

ENS 95 Det Europæiske Nationalregnskabssystem 1995

ESCB Det Europæiske System af Centralbanker

EU Den Europæiske Union

ICAS Internt kreditvurderingssystem

ICSD International værdipapircentral

IDC Intradag kredit

IRB Internt ratingbaseret system

ISIN Internationalt identifikationsnummer for værdipapirer

MFI Monetær finansiel institution

MMF Pengemarkedsforeninger

NCB National centralbank

PD Probability of default

PSE Offentlig myndighed

RMBD Detailgældsinstrumenter med pant i fast ejendom

RoW Resten af verden

RT Ratingværktøjer

RTGS Real-time gross settlement

SSS Værdipapirafviklingssystem

TARGET Trans-European Automated Real-time Gross settlement Express Transfer system, som defineret i retningslinje ECB/2005/16

TARGET2 Trans-European Automated Real-time Gross settlement Express Transfer system, som defineret i retningslinje ECB/2007/2

UCITS Institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter)

Indledning

I dette dokument beskrives den operationelle ramme, som Eurosystemet har valgt for den fælles pengepolitik i euroområdet. Dokumentet, der udgør en del af retsgrundlaget for Eurosystemets pengepolitiske instrumenter og procedurer, skal tjene som dokumentationsgrundlag for Eurosystemets pengepolitiske instrumenter og procedurer. Det har især til formål at give modparterne den nødvendige information om Eurosystemets pengepolitiske ramme.

Dokumentet indebærer i sig selv hverken rettigheder eller forpligtelser for modparterne. Retsforholdet mellem Eurosystemet og dets modparter bygger på relevante kontraktmæssige eller lovgivningsmæssige bestemmelser.

Dette dokument er inddelt i syv kapitler. Kapitel 1 giver et overblik over den operationelle ramme for Eurosystemets pengepolitik. Kapitel 2 omhandler adgangskriterierne for modparter, der deltager i Eurosystemets pengepolitiske operationer. I kapitel 3 beskrives markedsoperationerne, og i kapitel 4 præsenteres de stående faciliteter, som modparterne har adgang til. Kapitel 5 omhandler procedurerne i forbindelse med gennemførelse af pengepolitiske operationer. I kapitel 6 defineres belånbarhedskriterierne for de underliggende aktiver i pengepolitiske operationer. I kapitel 7 præsenteres Eurosystemets reservekravssystem.

Appendikserne indeholder eksempler på pengepolitiske operationer, en ordliste, kriterierne for udvælgelse af modparter til Eurosystemets valutainterventioner, en præsentation af rapporteringsgrundlaget for Den Europæiske Centralbanks penge- og bankstatistik, en liste over Eurosystemets websteder samt en beskrivelse af de procedurer og sanktioner, der gælder, hvis modparterne ikke overholder deres forpligtelser, samt yderligere juridiske krav i forbindelse med etablering af gyldig sikkerhed på baggrund af gældsfordringer, når disse anvendes som sikkerhed inden for Eurosystemet.

KAPITEL 1

OVERSIGT OVER DEN PENGEPOLITISKE RAMME

1.1. Det Europæiske System af Centralbanker

Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) består af Den Europæiske Centralbank (ECB) og centralbankerne i EU's medlemsstater ( 3 ). ESCB's aktiviteter udføres i overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank (herefter »ESCB-statutten«). ESCB er underlagt ECB's besluttende organer. I den forbindelse er ECB's styrelsesråd ansvarlig for at udforme pengepolitikken, mens direktionen er bemyndiget til at gennemføre pengepolitikken i overensstemmelse med styrelsesrådets beslutninger og retningslinjer. ECB kan i det omfang, det er muligt og relevant, og med henblik på at sikre den operationelle effektivitet, pålægge de nationale centralbanker ( 4 ) at gennemføre operationer, som er en del af Eurosystemets opgaver. Hvis det er nødvendigt for gennemførelsen af pengepolitikken, kan de nationale centralbanker udveksle individuelle oplysninger med medlemmer af Eurosystemet, fx driftsmæssige data, med tilknytning til modparter, der deltager i Eurosystemets operationer ( 5 ). Eurosystemets pengepolitiske operationer gennemføres på ensartede betingelser og vilkår i alle medlemsstater ( 6 ).

1.2. Eurosystemets mål

Eurosystemets hovedmål er at fastholde prisstabilitet, jf. traktatens artikel 127, stk. 1. Uden at hovedmålet om prisstabilitet derved berøres, skal Eurosystemet støtte de generelle økonomiske politikker i Unionen. Eurosystemet skal desuden handle i overensstemmelse med princippet om en åben markedsøkonomi med fri konkurrence, som fremmer en effektiv ressourceallokering.

1.3. Eurosystemets pengepolitiske instrumenter

Eurosystemet har en række pengepolitiske instrumenter til sin rådighed med henblik på at nå sine mål. Eurosystemet udfører markedsoperationer, tilbyder stående faciliteter og pålægger kreditinstitutterne at holde mindstereserver, såkaldte reservekrav, på konti hos Eurosystemet.

1.3.1. Markedsoperationer

Markedsoperationerne spiller en vigtig rolle i Eurosystemets pengepolitik. Operationerne har til formål at styre renten og likviditetsforholdene i markedet og signalere den pengepolitiske stramhedsgrad. Eurosystemet har fem typer af instrumenter til rådighed til at udføre markedsoperationer. Det vigtigste instrument er tilbageførselsforretninger (der udføres som genkøbsforretninger eller lån mod sikkerhed). Eurosystemet kan også benytte sig af egentlige købs- eller salgsforretninger, udstedelse af ECB-gældsbeviser, valutaswaps og modtagelse af tidsindskud fra modparter. Markedsoperationerne iværksættes af ECB, der også beslutter, hvilket instrument der skal anvendes, og hvilke betingelser og vilkår der skal gælde for deres gennemførelse. De kan gennemføres som standardauktioner, ekstraordinære auktioner eller bilaterale procedurer ( 7 ). Med hensyn til formål, regelmæssighed og procedurer kan Eurosystemets markedsoperationer inddeles i følgende fire kategorier (se også tabel 1):

a) Primære markedsoperationer er regelmæssige likviditetstilførende tilbageførselsforretninger, der gennemføres hver uge normalt med en løbetid på en uge. Operationerne udføres af de nationale centralbanker som standardauktioner. De primære markedsoperationer spiller en afgørende rolle med hensyn til at nå målene for Eurosystemets markedsoperationer.

b) Langfristede markedsoperationer er likviditetstilførende tilbageførselsforretninger, der gennemføres hver måned normalt med en løbetid på tre måneder. Operationerne bidrager til modparternes langfristede refinansiering og udføres af de nationale centralbanker som standardauktioner. Da formålet med disse operationer som regel ikke er at sende signaler til markedet, lader Eurosystemet normalt renten tilpasse sig efterspørgslen efter likviditet.

c) Finjusterende markedsoperationer udføres på ad hoc-basis for at kontrollere likviditetsforholdene i markedet og styre renten, især med henblik på at udjævne rentevirkningen af uventede likviditetsudsving i markedet. Finjusterende markedsoperationer kan udføres den sidste dag i reservekravsperioden for at udligne likviditetsmæssige ubalancer, som kan være opbygget siden tildelingen af den sidste primære markedsoperation. Finjusterende markedsoperationer udføres hovedsagelig som tilbageførselsforretninger, men kan også gennemføres som valutaswaps eller modtagelse af tidsindskud fra modparter. De instrumenter og procedurer, som anvendes i forbindelse med finjusterende markedsoperationer, tilpasses efter transaktionens type og operationens specifikke mål. Finjusterende markedsoperationer udføres normalt af de nationale centralbanker som ekstraordinære auktioner eller bilaterale procedurer. ECB's styrelsesråd kan beslutte, at de finjusterende bilaterale operationer under særlige omstændigheder skal udføres af ECB.

d) Endvidere kan Eurosystemet udføre strukturelle markedsoperationer gennem udstedelse af ECB-gældsbeviser, tilbageførselsforretninger og købs- eller salgsforretninger. Operationerne udføres, når ECB ønsker at justere Eurosystemets strukturelle nettostilling over for den finansielle sektor (på en regelmæssig eller ikke-regelmæssig basis). Strukturelle markedsoperationer i form af tilbageførselsforretninger og udstedelse af gældsbeviser udføres af de nationale centralbanker gennem standardauktioner. Strukturelle markedsoperationer, der gennemføres som købs- eller salgsforretninger, udføres almindeligvis af de nationale centralbanker gennem bilaterale procedurer. ECB's styrelsesråd kan beslutte, at de strukturelle markedsoperationer under særlige omstændigheder skal udføres af ECB.

1.3.2. Stående faciliteter

De stående faciliteter tilfører og opsuger dag-til-dag likviditet, signalerer den overordnede pengepolitiske stramhedsgrad og fastsætter grænser for dag-til-dag markedsrenten. Godkendte modparter kan på eget initiativ benytte to stående faciliteter under forudsætning af, at de opfylder visse operationelle betingelser (se også tabel 1):

a) Den marginale udlånsfacilitet kan anvendes til at opnå dag-til-dag likviditet fra de nationale centralbanker mod sikkerhed i belånbare aktiver. Under normale omstændigheder er der intet låneloft eller andre begrænsninger på modparternes adgang til faciliteten, bortset fra kravet om tilstrækkelig sikkerhedsstillelse. Renten for den marginale udlånsfacilitet udgør normalt loftet for dag-til-dag markedsrenten.

b) Indlånsfaciliteten kan anvendes til dag-til-dag indskud hos de nationale centralbanker. Under normale omstændigheder er der intet indskudsloft eller andre begrænsninger på modparternes adgang til faciliteten. Renten for indlånsfaciliteten udgør normalt gulvet for dag-til-dag markedsrenten.

De stående faciliteter forvaltes decentralt af de nationale centralbanker.

1.3.3. Reservekrav

Eurosystemets reservekravssystem er rettet mod kreditinstitutter i euroområdet og har hovedsagelig til formål at stabilisere pengemarkedsrenten og skabe (eller forøge) et strukturelt likviditetsunderskud. Reservekravet for det enkelte kreditinstitut fastsættes på grundlag af en række passivposter på dets balance. Eurosystemets reservekravssystem har en indbygget gennemsnitsfacilitet, der har til formål at stabilisere renten. Hvorvidt reservekravene er overholdt, afgøres på grundlag af institutternes gennemsnitlige daglige indeståender på reservekravskonti i løbet af reservekravsperioden. Institutternes reservekravsindeståender forrentes med renten på Eurosystemets primære markedsoperationer.







Tabel 1 Eurosystemets pengepolitiske operationer Pengepolitiske operationer Transaktionstype Løbetid Frekvens Procedure Likviditetstilførende Likviditetsopsugende Markedsoperationer Primære markedsoperationer Tilbageførsels-forretninger — En uge Hver uge Standardauktioner Langfristede markedsoperationer Tilbageførsels-forretninger — Tre måneder Hver måned Standardauktioner Finjusterende markedsoperationer Tilbageførsels-forretninger Valutaswaps Tilbageførselsforretninger Tidsindskud Valutaswaps Ikke-standardiseret Ikke regelmæssigt Ekstraordinære auktioner Bilaterale procedurer Strukturelle markedsoperationer Tilbageførsels-forretninger Udstedelse af ECB-gældsbeviser Standardiseret/ikke-standardiseret Regelmæssigt og ikke regelmæssigt Standardauktioner Egentlige købsforretninger Egentlige salgsforretninger — Ikke regelmæssigt Bilaterale procedurer Stående faciliteter Marginal udlånsfacilitet Tilbageførsels-forretninger — Dag-til-dag Adgang på modparternes eget initiativ Indlånsfacilitet — Indskud Dag-til-dag Adgang på modparternes eget initiativ

1.4. Modparter

Eurosystemets pengepolitiske ramme er udarbejdet med henblik på at sikre deltagelse fra en bred kreds af modparter. Institutter, der er underlagt reservekrav ifølge artikel 19.1 i ESCB-statutten, kan benytte de stående faciliteter og deltage i markedsoperationer, der udføres som standardauktioner, samt i købs- og salgsforretninger. Eurosystemet kan udvælge et begrænset antal modparter til at deltage i finjusterende markedsoperationer. Til valutaswaps, der gennemføres af pengepolitiske årsager, anvendes aktive aktører på valutamarkedet. Som modparter i disse operationer deltager kun de institutter, som er etableret i euroområdet, og som er udvalgt til Eurosystemets valutainterventioner.

Modparter skal anses for at være bekendt med og skal handle i overensstemmelse med alle forpligtelser, der påhviler dem i forbindelse med lovgivning om bekæmpelse af hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme.

1.5. Underliggende aktiver

I henhold til artikel 18.1 i ESCB-statutten skal alle Eurosystemets kreditoperationer (dvs. likviditetstilførende pengepolitiske operationer og intradag kredit) være baseret på passende sikkerhed. Eurosystemet accepterer en lang række aktiver som grundlag for sine operationer. Eurosystemet har udarbejdet en fælles ramme for de belånbare aktiver, der gælder for alle Eurosystemets kreditoperationer (også benævnt »den samlede liste«). Den 1. januar 2007 erstattede denne fælles ramme systemet med de to lister, som havde været gældende siden starten på Den Økonomiske og Monetære Union. Den fælles ramme omfatter omsættelige og ikke-omsættelige aktiver, der opfylder de af Eurosystemet specificerede ensartede belånbarhedskriterier, der gælder for hele euroområdet. Der skelnes ikke mellem de to aktivklasser, hvad angår aktivernes kvalitet og anvendelse i Eurosystemets forskellige pengepolitiske operationer, når undtages, at Eurosystemet ikke anvender ikke-omsættelige aktiver i forbindelse med egentlige købs- eller salgsforretninger. Alle belånbare aktiver kan benyttes på tværs af grænserne ved hjælp af korrespondentcentralbankmodellen (CCBM) og, for så vidt angår omsættelige aktiver, via godkendte links mellem EU's værdipapirafviklingssystemer.

1.6. Ændring af den pengepolitiske ramme

ECB's styrelsesråd kan til enhver tid ændre instrumenter, betingelser, kriterier og procedurer for gennemførelsen af Eurosystemets pengepolitiske operationer.

KAPITEL 2

GODKENDTE MODPARTER

2.1. Overordnede adgangskriterier

Modparter i Eurosystemets pengepolitiske operationer skal opfylde visse adgangskriterier ( 8 ). Disse kriterier er defineret med henblik på at give en bred kreds af institutter adgang til Eurosystemets pengepolitiske operationer, fremme lige behandling af institutter i hele euroområdet og sikre, at modparterne opfylder visse operationelle og forsigtighedsmæssige krav:

a) Kun institutter, der er underlagt Eurosystemets reservekravssystem i overensstemmelse med artikel 19.1 i ESCB-statutten, har adgang til at blive modparter. Institutter med dispensation fra deres forpligtelser i henhold til Eurosystemets reservekravssystem (se afsnit 7.2) har ikke adgang til at blive modparter i forbindelse med Eurosystemets stående faciliteter og markedsoperationer.

b) Modparterne skal være økonomisk velfunderede. De skal være underlagt mindst en form for harmoniseret tilsyn ved de nationale myndigheder i EU/EØS ( 9 ). I betragtning af deres særlige institutionelle karakter i henhold til EU-lovgivningen kan finansielt sunde institutter som defineret i traktatens artikel 123, stk. 2, og som er underkastet kontrol efter normer, som er sammenlignelige med tilsyn af en kompetent national myndighed, godkendes som modparter. Finansielt sunde institutter, der er underlagt ikke-harmoniseret tilsyn af kompetente nationale myndigheder efter normer, der er sammenlignelige med harmoniserede EU/EØS-tilsyn, kan også godkendes som modparter, fx filialer etableret i euroområdet af institutter med hjemsted uden for EØS.

c) Modparterne skal med henblik på at sikre effektiv gennemførelse af Eurosystemets pengepolitiske operationer opfylde alle operationelle kriterier, der er specificeret i de relevante kontraktmæssige eller lovgivningsmæssige bestemmelser, som den pågældende centralbank (eller ECB) anvender.

Disse overordnede adgangskriterier er ensartede i hele euroområdet. Institutter, der opfylder de overordnede adgangskriterier, kan:

a) anvende Eurosystemets stående faciliteter og

b) deltage i Eurosystemets markedsoperationer, der udføres som standardauktioner.

Et institut har kun adgang til Eurosystemets stående faciliteter og markedsoperationer, der udføres som standardauktioner, via den nationale centralbank i den medlemsstat, hvor det har hjemsted. Hvis et institut er etableret i flere medlemsstater (hovedkontor eller filialer), har hver enhed adgang til disse operationer via den nationale centralbank i den medlemsstat, hvor den er etableret. Dog kan et institut kun afgive bud gennem én enhed (hovedkontoret eller en bestemt filial) i hver medlemsstat.

2.2. Udvælgelse af modparter til ekstraordinære auktioner og bilaterale operationer

I forbindelse med egentlige købs- eller salgsforretninger er der ikke på forhånd fastsat begrænsninger på kredsen af modparter.

Modparter i valutaswaps, der gennemføres af pengepolitiske årsager, skal være i stand til at udføre store valutaoperationer effektivt under alle markedsforhold. Kredsen af modparter i valutaswaps svarer til de modparter i euroområdet, som er udvalgt til Eurosystemets valutainterventioner. Kriterierne og procedurerne for udvælgelse af modparter til valutainterventioner er beskrevet i appendiks 3.

Ved andre operationer, der udføres som ekstraordinære auktioner og bilaterale procedurer (finjusterende tilbageførselsforretninger og modtagelse af tidsindskud fra modparter), udvælger hver national centralbank blandt sine nationale institutter en række modparter, der opfylder de overordnede adgangskriterier for modparter. I den forbindelse er aktivitet i pengemarkedet det primære udvælgelseskriterium. Andre kriterier, der kan komme i betragtning, er fx det enkelte instituts handelsekspertise og budpotentiale.

I forbindelse med ekstraordinære auktioner og bilaterale operationer handler de nationale centralbanker udelukkende med modparter, der har adgang som modparter i finjusterende markedsoperationer. Ekstraordinære auktioner og bilaterale operationer kan også udføres med en bredere kreds af modparter.

ECB's styrelsesråd kan beslutte, at ECB under særlige omstændigheder selv kan udføre finjusterende bilaterale markedsoperationer. Hvis ECB selv udfører bilaterale markedsoperationer, udvælger ECB i så fald modparter i henhold til en rotationsordning blandt de modparter i euroområdet, der er godkendt til ekstraordinære auktioner og bilaterale markedsoperationer, med henblik på at sikre lige adgang for alle.

2.3. Sanktioner i tilfælde af modparternes manglende opfyldelse af deres forpligtelser

ECB pålægger sanktioner, i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 2532/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner ( 10 ), Den Europæiske Centralbanks forordning (EF) nr. 2157/1999 af 23. september 1999 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (ECB/1999/4) ( 11 ), Rådets forordning (EF) nr. 2531/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks anvendelse af mindstereserver ( 12 ) med senere ændringer og Den Europæiske Centralbanks forordning (EF) nr. 1745/2003 af 12. september 2003 om anvendelse af mindstereserver (ECB/2003/9) ( 13 ), på institutter, som ikke opfylder forpligtelserne i ECB's forordninger og afgørelser vedrørende anvendelse af mindstereserver. De relevante sanktioner og proceduren for deres anvendelse er beskrevet i ovennævnte forordninger. Desuden kan Eurosystemet ved alvorlige overtrædelser af reservekravene midlertidigt suspendere modparter fra at deltage i markedsoperationer.

I overensstemmelse med de kontraktmæssige og lovgivningsmæssige bestemmelser, som den pågældende nationale centralbank (eller ECB) anvender, kan og vil Eurosystemet pålægge modparterne gebyrer eller suspendere dem fra at deltage i markedsoperationer, hvis de ikke opfylder deres forpligtelser i medfør af de nedenfor beskrevne kontraktmæssige eller lovgivningsmæssige bestemmelser, som de nationale centralbanker (eller ECB) anvender.

Dette gælder for overtrædelse af a) auktionsreglerne, hvis en modpart ikke overfører et tilstrækkeligt beløb i underliggende aktiver eller kontantbeløb ( 14 ) til afvikling (på afviklingsdagen) eller til sikkerhedsstillelse indtil operationens udløb ved tilsvarende margin calls af de likviditetsbeløb, som den er blevet tildelt i en likviditetstilførende operation, eller hvis den ikke overfører et tilstrækkeligt kontantbeløb til afvikling af det beløb, som den er blevet tildelt i en likviditetsopsugende operation; og b) regler om bilaterale transaktioner, hvis en modpart ikke overfører en tilstrækkelig mængde af belånbar sikkerhedsstillelse eller kontantbeløb til afvikling af det beløb, der er aftalt i en bilateral transaktion, eller ikke i en udestående bilateral transaktion på et hvilket som helst tidspunkt indtil transaktionens udløb stiller sikkerhed i form af tilsvarende margin calls.

Det gælder også for en modparts manglende overholdelse af a) reglerne om anvendelse af underliggende aktiver (hvis en modpart anvender aktiver, der ikke er eller ikke længere er belånbare, eller som ikke kan anvendes af modparten, fx på grund af en snæver forbindelse eller sammenfald mellem udsteder/garant og modpart), b) reglerne i forbindelse med procedurer ultimo dagen og betingelserne for adgang til den marginale udlånsfacilitet (hvis en modpart med en negativ saldo ultimo dagen på afviklingskontoen ikke opfylder betingelserne for adgang til den marginale udlånsfacilitet).

Endvidere kan en suspensionsforanstaltning over for en overtrædende modpart udvides til at omfatte filialer af samme institut etableret i andre medlemsstater. En modpart kan suspenderes fra alle fremtidige pengepolitiske operationer i et nærmere fastsat tidsrum, såfremt dette ekstraordinært er påkrævet, fx på grund af overtrædelsens hyppighed eller varighed.

Gebyrer pålagt af nationale centralbanker for manglende overholdelse vedrørende reglerne i forbindelse med auktioner, bilaterale transaktioner, underliggende aktiver, procedurer ultimo dagen eller betingelserne for adgang til den marginale udlånsfacilitet beregnes ud fra en på forhånd fastsat sats (som beskrevet i appendiks 6).

2.4. Eventuelle foranstaltninger af forsigtighedshensyn eller som følge af tilfælde af misligholdelse

2.4.1. Foranstaltninger af forsigtighedshensyn

Eurosystemet kan træffe følgende foranstaltninger af forsigtighedshensyn:

a) i overensstemmelse med de kontraktmæssige eller lovgivningsmæssige bestemmelser, som den pågældende nationale centralbank eller ECB anvender, kan Eurosystemet suspendere, indskrænke eller ekskludere en enkelt modparts adgang til pengepolitiske instrumenter

b) Eurosystemet kan afvise, indskrænke anvendelsen af aktiver eller anvende yderligere haircuts for aktiver, som bestemte modparter har stillet som sikkerhed i Eurosystemets kreditoperationer.

2.4.2. Foranstaltninger som følge af tilfælde af misligholdelse

Eurosystemet kan suspendere, indskrænke eller ekskludere adgangen til pengepolitiske operationer vedrørende modparter i misligholdelse i henhold til de kontraktmæssige eller lovgivningsmæssige bestemmelser, som de nationale centralbanker anvender.

2.4.3. Proportional og ikke-diskriminerende anvendelse af bestemmelser om skønsbeføjelser

Alle bestemmelser om skønsbeføjelser, der sikrer forsigtig risikostyring, anvendes og tilpasses af Eurosystemet på en proportional og ikke-diskriminerende måde. Alle bestemmelser om skønsbeføjelser anvendt over for den enkelte modpart vil blive behørig begrundet.

KAPITEL 3

MARKEDSOPERATIONER

Markedsoperationerne spiller en vigtig rolle i Eurosystemets pengepolitik. De anvendes til at styre renten og likviditetsforholdene i markedet og signalere den pengepolitiske stramhedsgrad. Med hensyn til formål, regelmæssighed og procedurer kan Eurosystemets markedsoperationer inddeles i fire kategorier: primære markedsoperationer, langfristede markedsoperationer, finjusterende markedsoperationer og strukturelle markedsoperationer. Eurosystemets vigtigste instrument i markedsoperationerne er tilbageførselsforretninger, som kan benyttes til alle fire kategorier af markedsoperationer, mens ECB-gældsbeviser anvendes til strukturelle, likviditetsopsugende operationer. Strukturelle markedsoperationer kan også udføres ved hjælp af egentlige købs- eller salgsforretninger. Eurosystemet benytter endvidere to andre instrumenter til finjusterende markedsoperationer: valutaswaps og modtagelse af tidsindskud fra modparter. I de følgende kapitelafsnit beskrives Eurosystemets forskellige markedsinstrumenter nærmere.

3.1. Tilbageførselsforretninger

3.1.1. Generelle betragtninger

3.1.1.1. Instrumenttype

Tilbageførselsforretninger er operationer, hvor Eurosystemet køber eller sælger belånbare aktiver som led i genkøbsforretninger eller foretager udlån mod sikkerhed i belånbare aktiver. Tilbageførselsforretninger anvendes til primære markedsoperationer og langfristede markedsoperationer. Eurosystemet kan desuden benytte tilbageførselsforretninger til strukturelle og finjusterende markedsoperationer.

3.1.1.2. Juridisk status

De nationale centralbanker kan udføre tilbageførselsforretninger i form af enten genkøbsforretninger (dvs. ejendomsretten til et aktiv overgår til kreditor, mens parterne aftaler at tilbageføre aktivet til debitor på et senere tidspunkt) eller lån mod sikkerhed (dvs. der skabes en retsgyldig sikkerhedsret over aktivet, som forbliver debitors ejendom, idet det antages, at gældsforpligtelsen opfyldes). Yderligere forhold vedrørende tilbageførselsforretninger, der udføres som genkøbsforretninger, er angivet i de kontraktmæssige bestemmelser, som den pågældende nationale centralbank (eller ECB) anvender. I aftaler om tilbageførselsforretninger, der udføres som lån mod sikkerhed, tages der højde for de forskellige procedurer og formaliteter, der kræves for at fastslå og efterfølgende realisere en relevant ret over sikkerheden (fx pantsætning, overdragelse eller pant), der gælder i de forskellige retssystemer.

3.1.1.3. Rentevilkår

Forskellen mellem salgs- og genkøbsprisen i en genkøbsforretning svarer til renten på det lånte eller udlånte beløb i hele operationens løbetid, dvs. genkøbsprisen inkluderer den rente, der skal betales. Renten på en tilbageførselsforretning i form af et lån mod sikkerhed bestemmes ved at anvende den angivne rentesats på lånebeløbet i hele operationens løbetid. Den rentesats, som anvendes i Eurosystemets tilbageførselsforretninger, er en simpel rentesats, og der beregnes rente efter konventionen »faktisk/360«.

3.1.2. Primære markedsoperationer

De primære markedsoperationer er Eurosystemets vigtigste markedsoperationer. De spiller en afgørende rolle med henblik på at styre renten og likviditetsforholdene i markedet og signalere pengepolitikkens stramhedsgrad.

De operationelle karakteristika ved primære markedsoperationer kan opsummeres som følger:

a) De er likviditetstilførende tilbageførselsforretninger.

b) De udføres regelmæssigt hver uge ( 15 ).

c) De har normalt en løbetid på en uge ( 16 ).

d) De udføres decentralt af de nationale centralbanker.

e) De udføres som standardauktioner (som beskrevet i afsnit 5.1).

f) Alle modparter, der opfylder de overordnede adgangskriterier (som beskrevet i afsnit 2.1) kan afgive bud ved de primære markedsoperationer.

g) Både omsættelige og ikke-omsættelige aktiver (som beskrevet i kapitel 6) kan benyttes som underliggende aktiver i primære markedsoperationer.

3.1.3. Langfristede markedsoperationer

Eurosystemet udfører også regelmæssige markedsoperationer normalt med en løbetid på tre måneder. Da formålet med disse operationer som regel ikke er at sende signaler til markedet, lader Eurosystemet normalt renten tilpasse sig efterspørgslen efter likviditet. Langfristede markedsoperationer udføres således normalt som auktioner til variabel rente, og ECB angiver fra tid til anden mængden af likviditet, der skal tildeles ved de kommende auktioner. Under særlige omstændigheder kan Eurosystemet også udføre langfristede markedsoperationer i form af auktioner til fast rente.

De operationelle karakteristika ved langfristede markedsoperationer kan opsummeres som følger:

a) De er likviditetstilførende tilbageførselsforretninger.

b) De udføres regelmæssigt hver måned ( 17 ).

c) De har normalt en løbetid på tre måneder ( 18 ).

d) De udføres decentralt af de nationale centralbanker.

e) De udføres som standardauktioner (som beskrevet i afsnit 5.1).

f) Alle modparter, der opfylder de overordnede adgangskriterier (som beskrevet i afsnit 2.1) kan afgive bud ved de langfristede markedsoperationer.

g) Både omsættelige og ikke-omsættelige aktiver (som beskrevet i kapitel 6) kan benyttes som underliggende aktiver i de langfristede markedsoperationer.

3.1.4. Finjusterende markedsoperationer gennemført som tilbageførselsforretninger

Eurosystemet kan udføre finjusterende markedsoperationer i form af tilbageførselsforretninger. Finjusterende markedsoperationer har til formål at kontrollere likviditetsforholdene i markedet og styre renten, især med henblik på at udjævne rentevirkningen af uventede likviditetsudsving i markedet. Finjusterende markedsoperationer kan udføres den sidste dag i reservekravsperioden for at udligne likviditetsmæssige ubalancer, som kan være opbygget siden tildelingen af den sidste primære markedsoperation. For at kunne handle hurtigt i tilfælde af en uventet udvikling i markedet tilstræbes en høj grad af fleksibilitet med hensyn til valg af procedurer og operationelle karakteristika i forbindelse med disse operationer.

De operationelle karakteristika ved finjusterende markedsoperationer gennemført som tilbageførselsforretninger kan opsummeres som følger:

a) De kan udføres som likviditetstilførende eller likviditetsopsugende operationer.

b) De udføres ikke med standardiseret frekvens.

c) Deres løbetid er ikke standardiseret.

d) Likviditetstilførende, finjusterende tilbageførselsforretninger udføres normalt som ekstraordinære auktioner, men anvendelse af bilaterale procedurer er ikke udelukket (se kapitel 5).

e) Likviditetsopsugende, finjusterende tilbageførselsforretninger udføres som regel som bilaterale procedurer (som beskrevet i afsnit 5.2).

f) De udføres normalt decentralt af de nationale centralbanker (ECB's styrelsesråd kan beslutte, at ECB under særlige omstændigheder selv kan udføre finjusterende bilaterale markedsoperationer gennemført som tilbageførselsforretninger).

g) Eurosystemet kan ifølge kriterierne og procedurerne i afsnit 2.2 udvælge et begrænset antal modparter, der kan deltage i finjusterende operationer.

h) Både omsættelige og ikke-omsættelige aktiver (som beskrevet i kapitel 6) kan benyttes som underliggende aktiver i finjusterende markedsoperationer, der gennemføres som tilbageførselsforretninger.

3.1.5. Strukturelle markedsoperationer gennemført som tilbageførselsforretninger

Eurosystemet kan udføre strukturelle markedsoperationer i form af tilbageførselsforretninger med det formål at justere Eurosystemets strukturelle nettostilling over for den finansielle sektor.

De operationelle karakteristika ved disse operationer kan opsummeres som følger:

a) De tilfører likviditet.

b) De udføres regelmæssigt eller ikke regelmæssigt.

c) Deres løbetid er ikke standardiseret på forhånd.

d) De udføres som standardauktioner (som beskrevet i afsnit 5.1).

e) De udføres decentralt af de nationale centralbanker.

f) Alle modparter, der opfylder de overordnede adgangskriterier (som beskrevet i afsnit 2.1) kan afgive bud ved strukturelle markedsoperationer, der gennemføres som tilbageførselsforretninger.

g) Både omsættelige og ikke-omsættelige aktiver (som beskrevet i kapitel 6) kan benyttes som underliggende aktiver i strukturelle markedsoperationer, der gennemføres som tilbageførselsforretninger.

3.2. Egentlige købs- eller salgsforretninger

3.2.1. Instrumenttype

Egentlige købs- eller salgsforretninger er operationer, hvor Eurosystemet køber eller sælger belånbare aktiver direkte i markedet. Sådanne operationer udføres kun til strukturelle formål.

3.2.2. Juridisk status

I forbindelse med en egentlig købs- eller salgsforretning overgår ejendomsretten helt fra sælger til køber uden nogen form for tilbageførsel af ejendomsretten. Forretningerne udføres i overensstemmelse med markedskonventionerne for det gældsinstrument, der anvendes i forretningen.

3.2.3. Kurser

Eurosystemet beregner kurser i overensstemmelse med den mest almindeligt anerkendte markedskonvention for de gældsinstrumenter, der anvendes i transaktionen.

3.2.4. Andre operationelle karakteristika

De operationelle karakteristika ved egentlige købs- eller salgsforretninger kan opsummeres som følger:

a) De kan tilføre likviditet (køb) eller opsuge likviditet (salg).

b) De udføres ikke med standardiseret frekvens.

c) De udføres som standardauktioner (som beskrevet i afsnit 5.2).

d) De udføres normalt decentralt af de nationale centralbanker (ECB's styrelsesråd kan beslutte, at ECB under særlige omstændigheder selv kan udføre egentlige købs- og salgsforretninger).

e) I forbindelse med egentlige købs- eller salgsforretninger er der ikke på forhånd fastsat begrænsninger på kredsen af modparter.

f) Kun omsættelige aktiver (som beskrevet i kapitel 6) anvendes som underliggende aktiver i egentlige købs- eller salgsforretninger.

3.3. Udstedelse af ECB-gældsbeviser

3.3.1. Instrumenttype

ECB kan udstede gældsbeviser med henblik på at justere Eurosystemets strukturelle nettostilling over for den finansielle sektor og dermed skabe (eller forøge) et likviditetsunderskud i markedet.

3.3.2. Juridisk status

ECB-gældsbeviserne repræsenterer en gældsforpligtelse for ECB over for bevisernes indehavere. Beviserne udstedes og opbevares elektronisk i værdipapircentraler i euroområdet. ECB pålægger ingen begrænsninger på bevisernes omsættelighed. Yderligere bestemmelser vedrørende ECB's gældsbeviser fremgår af dokumentationsgrundlaget for denne type beviser.

3.3.3. Rentevilkår

ECB-gældsbeviser udstedes til underkurs, dvs. til under pålydende værdi, og indfries ved udløb til pålydende værdi. Forskellen mellem den diskonterede udstedelsesværdi og indfrielsesværdien svarer til den rente, der er påløbet den diskonterede udstedelsesværdi til den aftalte rentesats i løbet af bevisets løbetid. Den anvendte rentesats er en simpel rentesats, og der beregnes rente efter konventionen »faktisk/360«. Beregningen af den diskonterede udstedelsesværdi fremgår af boks 1.

Den diskonterede udstedelsesværdi udgør:

hvor:

N = den pålydende værdi af ECB-gældsbeviset

rI = renten (i pct.)

D = ECB-gældsbevisets løbetid (i dage)

PT = den diskonterede udstedelsesværdi til underkurs af ECB-gældsbeviset

3.3.4. Andre operationelle karakteristika

De operationelle karakteristika ved ECB's gældsbeviser kan opsummeres som følger:

a) Beviserne udstedes for at opsuge likviditet fra markedet.

b) Beviserne kan udstedes regelmæssigt eller ikke-regelmæssigt.

c) Beviserne har en løbetid på under 12 måneder.

d) Beviserne udstedes gennem standardauktioner (som beskrevet i afsnit 5.1).

e) Beviserne udbydes og afvikles decentralt gennem de nationale centralbanker.

f) Alle modparter, der opfylder de overordnede adgangskriterier (som beskrevet i afsnit 2.1) kan afgive bud på ECB-gældsbeviser.

3.4. Valutaswaps

3.4.1. Instrumenttype

Valutaswaps, der udføres af pengepolitiske årsager, består af samtidige spot- og terminsforretninger, hvor euro handles mod en udenlandsk valuta. De anvendes med henblik på finjustering, hovedsagelig for at kontrollere likviditetsforholdene i markedet og styre renten.

3.4.2. Juridisk status

Valutaswaps, der udføres af pengepolitiske årsager, er operationer, hvor Eurosystemet køber (eller sælger) euro spot mod en udenlandsk valuta og samtidig forpligter sig til at sælge (eller købe) dem tilbage på et givet tidspunkt i fremtiden. Yderligere bestemmelser vedrørende valutaswaps er angivet i de kontraktmæssige bestemmelser, som den pågældende nationale centralbank (eller ECB) anvender.

3.4.3. Valuta- og valutakursvilkår

Eurosystemet foretager som hovedregel kun transaktioner i valutaer, der handles meget, og i overensstemmelse med standardpraksis i markedet. I alle valutaswaps aftaler Eurosystemet og modparterne swappoint for transaktionen. Swappointene er forskellen mellem valutakursen for terminsforretningen og valutakursen for spotforretningen. Swappointene for euro mod den udenlandske valuta noteres i henhold til de almindelige markedskonventioner. Kursvilkårene for valutaswaps er angivet i boks 2.

3.4.4. Andre operationelle karakteristika

De operationelle karakteristika ved valutaswaps kan opsummeres som følger:

a) De kan udføres som likviditetstilførende eller likviditetsopsugende operationer.

b) De udføres ikke med standardiseret frekvens.

c) Deres løbetid er ikke standardiseret.

d) De udføres gennem ekstraordinære auktioner eller bilaterale procedurer (se kapitel 5).

e) De udføres normalt decentralt af de nationale centralbanker (ECB's styrelsesråd kan beslutte, at ECB under særlige omstændigheder selv kan udføre bilaterale valutaswaps).

f) Eurosystemet kan ifølge kriterierne i afsnit 2.2 og appendiks 3 udvælge et begrænset antal modparter, der kan deltage i valutaswaps.

S = Spotkursen (på transaktionsdagen for valutaswappen) mellem euro (EUR) og en udenlandsk valuta ABC

FM = Terminskursen mellem euro og ABC på tilbagekøbsdagen for swappen (M)

DM = Swappoint mellem euro og ABC på tilbagekøbsdagen for swappen (M) Δ M = F M – S

N(.) = Spotbeløb; N(.)M er terminsbeløbet: N (ABC) = N (EUR) × S eller N (ABC) M = N (EUR) M × F M eller

3.5. Modtagelse af tidsindskud fra modparter

3.5.1. Instrumenttype

Eurosystemet kan åbne for, at modparter kan placere forrentede tidsindskud hos de nationale centralbanker i den medlemsstat, hvor modparten er etableret. Modtagelse af tidsindskud anvendes kun til at opsuge likviditet fra markedet med henblik på finjustering.

3.5.2. Juridisk status

Modparternes indskud har fast løbetid og rentesats. De nationale centralbanker stiller ingen sikkerhed for disse indskud.

3.5.3. Rentevilkår

Rentesatsen for tidsindskud er en simpel rentesats, og der beregnes rente efter konventionen »faktisk/360«. Renterne udbetales ved indskuddets udløb.

3.5.4. Andre operationelle karakteristika

De operationelle karakteristika ved modtagelse af tidsindskud kan opsummeres som følger:

a) Indskuddene har til formål at opsuge likviditet.

b) Frekvensen for modtagelse af indskud er ikke standardiseret.

c) Indskuddenes løbetid er ikke standardiseret.

d) Modtagelse af indskud sker normalt gennem ekstraordinære auktioner, men anvendelse af bilaterale procedurer er ikke udelukket (se kapitel 5).

e) Indskuddene modtages normalt decentralt gennem de nationale centralbanker (ECB's styrelsesråd kan beslutte, at ECB under særlige omstændigheder selv bilateralt kan modtage tidsindskud ( 19 )).

f) Eurosystemet kan ifølge kriterierne i afsnit 2.2 udvælge et begrænset antal modparter i forbindelse med modtagelse af indskud.

KAPITEL 4

STÅENDE FACILITETER

4.1. Den marginale udlånsfacilitet

4.1.1. Instrumenttype

Ved hjælp af den marginale udlånsfacilitet kan modparterne opnå dag-til-dag likviditet fra de nationale centralbanker til en på forhånd fastsat rente mod sikkerhed i belånbare aktiver (som beskrevet i kapitel 6). Faciliteten er beregnet til at opfylde modparternes midlertidige likviditetsbehov. Under normale omstændigheder udgør renten for faciliteten loftet for dag-til-dag markedsrenten. Der gælder samme vilkår for brug af faciliteten i hele euroområdet.

4.1.2. Juridisk status

De nationale centralbanker kan tilbyde likviditet gennem den marginale udlånsfacilitet i form af enten dag-til-dag genkøbsforretninger (dvs. ejendomsretten til aktivet overgår til kreditor, samtidig med at parterne aftaler, at aktivet tilbageføres til debitor den efterfølgende bankdag) eller dag-til-dag lån mod sikkerhed (dvs. der skabes en retsgyldig sikkerhedsret over aktivet, som forbliver debitors ejendom, idet det antages, at gældsforpligtelsen opfyldes). Yderligere forhold vedrørende genkøbsforretninger er angivet i de kontraktmæssige bestemmelser, som den pågældende nationale centralbank anvender. I aftaler om lån mod sikkerhed tages der højde for de forskellige procedurer og regler, der gælder i de forskellige retssystemer med hensyn til at fastslå og efterfølgende realisere en ret over sikkerheden (fx pantsætning, overdragelse eller pant).

4.1.3. Betingelser for adgang til faciliteten

Institutter, der opfylder de overordnede kriterier for adgang som modparter, som beskrevet i afsnit 2.1, kan anvende den marginale udlånsfacilitet. Adgangen til den marginale udlånsfacilitet sker gennem den nationale centralbank i den medlemsstat, hvor instituttet er beliggende. Der er kun adgang til indlånsfaciliteten på dage, hvor TARGET2 ( 20 ) er åben ( 21 ). På de dage, hvor de relevante værdipapirafviklingssystemer ikke er åbne, gives der adgang til indlånsfaciliteten på basis af forhåndsdeponerede underliggende aktiver hos de nationale centralbanker.

Negative intradag saldi ultimo bankdagen på modparternes afviklingskonti hos de nationale centralbanker anses automatisk for anmodninger om adgang til den marginale udlånsfacilitet. Procedurerne for adgang til den marginale udlånsfacilitet ultimo dagen er beskrevet i afsnit 5.3.3.

En modpart kan også få adgang til den marginale udlånsfacilitet ved at indsende en anmodning til den nationale centralbank i den medlemsstat, hvor modparten er beliggende. Anmodningen skal være modtaget af den nationale centralbank senest 15 minutter efter lukketiden for TARGET2, hvis den skal behandles af den nationale centralbank samme dag i TARGET2 ( 22 ) ( 23 ). Som hovedregel lukker TARGET2 kl. 18.00 ECB-tid (CET). Fristen for at anmode om adgang til den marginale udlånsfacilitet forlænges med yderligere 15 minutter på Eurosystemets sidste bankdag i en reservekravsperiode. I anmodningen angives lånets størrelse, og hvis de underliggende aktiver i forbindelse med transaktionen ikke er forhåndsdeponeret hos den nationale centralbank, skal de underliggende aktiver leveres til brug for transaktionen.

Bortset fra kravet om tilstrækkelig sikkerhedsstillelse, er der ingen begrænsninger på størrelsen af det lån, der kan optages gennem den marginale udlånsfacilitet.

4.1.4. Løbetid og rentevilkår

Lån, der ydes gennem denne facilitet, er dag-til-dag lån. For modparter, der deltager direkte i TARGET2, forfalder lånet den næste dag, hvor i) TARGET2 og ii) de relevante SSS'er er åbne, på disse systemers åbningstidspunkt.

Renten annonceres af Eurosystemet på forhånd og beregnes med en simpel rentesats efter rentekonventionen »faktisk/360«. ECB kan til enhver tid ændre renten med virkning tidligst fra næste bankdag i Eurosystemet ( 24 ) ( 25 ). Renten forfalder til betaling sammen med lånet.

4.1.5. Suspension af faciliteten

Adgang til faciliteten gives kun i overensstemmelse med ECB's mål og overordnede pengepolitiske hensyn. ECB kan til enhver tid ændre vilkårene i forbindelse med faciliteten eller suspendere den.

4.2. Indlånsfaciliteten

4.2.1. Instrumenttype

Ved hjælp af indlånsfaciliteten kan modparterne foretage dag-til-dag indskud hos de nationale centralbanker. Indskuddene forrentes med en på forhånd fastsat rentesats. Under normale omstændigheder udgør renten for faciliteten gulvet for dag-til-dag markedsrenten. Der gælder samme vilkår for brug af indlånsfaciliteten i hele euroområdet ( 26 ).

4.2.2. Juridisk status

Modparternes dag-til-dag indskud forrentes med en fast rentesats. Modparterne modtager ikke sikkerhedsstillelse for indskuddene.

4.2.3. Betingelser for adgang til faciliteten ( 27 )

Institutter, der opfylder de overordnede kriterier for adgang som modparter, som beskrevet i afsnit 2.1, kan anvende den marginale indlånsfacilitet. Adgangen til den marginale indlånsfacilitet sker gennem den nationale centralbank i den medlemsstat, hvor instituttet er beliggende. Indlånsfaciliteten kan kun anvendes på dage, hvor TARGET2 er åben ( 28 ).

Modparten skal anmode den nationale centralbank i den medlemsstat, hvor modparten er beliggende, om at få adgang til indlånsfaciliteten. Anmodningen skal være modtaget af den nationale centralbank senest 15 minutter efter lukketiden for TARGET2, hvis den skal behandles af den nationale centralbank samme dag i TARGET2. Som hovedregel lukker TARGET2 kl. 18.00 ECB-tid (CET) ( 29 ) ( 30 ). Fristen for at anmode om adgang til indlånsfaciliteten forlænges med yderligere 15 minutter på Eurosystemets sidste bankdag i en reservekravsperiode. I anmodningen angives indskuddets størrelse.

Der er ingen begrænsninger på størrelsen af det indskud, som en modpart kan foretage gennem faciliteten.

4.2.4. Løbetid og rentevilkår

Indskud, der foretages gennem denne facilitet, er dag-til-dag indskud. For modparter, der deltager direkte i TARGET2, forfalder indskuddet den næste dag, hvor TARGET2 er åben, på systemets åbningstidspunkt.

Renten annonceres af Eurosystemet på forhånd og beregnes med en simpel rentesats efter rentekonventionen »faktisk/360«. ECB kan til enhver tid ændre renten med virkning tidligst fra Eurosystemets næste bankdag ( 31 ). Renten forfalder til betaling sammen med indskuddet.

4.2.5. Suspension af faciliteten

Adgang til faciliteten gives kun i overensstemmelse med ECB's mål og overordnede pengepolitiske hensyn. ECB kan til enhver tid ændre vilkårene i forbindelse med faciliteten eller suspendere den.

KAPITEL 5

PROCEDURER

5.1. Auktioner

5.1.1. Generelle betragtninger

Eurosystemets markedsoperationer udføres normalt som auktioner. Eurosystemets auktioner gennemføres i seks trin som beskrevet i boks 3.

Eurosystemet skelner mellem to forskellige auktionstyper: Standardauktioner og ekstraordinære auktioner. Procedurerne for standardauktioner og ekstraordinære auktioner er ens, bortset fra tidsrammen for auktionernes udførelse og kredsen af modparter.

5.1.1.1. Standardauktioner

Ved standardauktioner går der højst 24 timer, fra auktionen annonceres, til tildelingsresultatet bekræftes (der er ca. 2 timer mellem fristen for afgivelse af bud og tildelingsresultatets offentliggørelse). Figur 1 giver et overblik over den normale tidsramme for standardauktioner. ECB kan vælge at ændre tidsrammen for konkrete operationer, hvis det skønnes hensigtsmæssigt.

De primære markedsoperationer, de langfristede markedsoperationer og de strukturelle markedsoperationer (med undtagelse af egentlige købs- eller salgsforretninger) udføres altid som standardauktioner. Modparter, der opfylder de overordnede adgangskriterier som beskrevet i afsnit 2.1, kan deltage i standardauktioner.

5.1.1.2. Ekstraordinære auktioner

Ekstraordinære auktioner udføres normalt inden for 90 minutter efter annoncering af auktionen, og bekræftelsen sker umiddelbart efter offentliggørelsen af tildelingsresultatet. Den normale tidsramme for ekstraordinære auktioner fremgår af figur 2. ECB kan vælge at ændre tidsrammen for individuelle operationer, hvis det skønnes hensigtsmæssigt. Ekstraordinære auktioner anvendes kun i forbindelse med finjusterende markedsoperationer. Eurosystemet kan ifølge kriterierne og procedurerne i afsnit 2.2 udvælge et begrænset antal modparter, der kan deltage i ekstraordinære auktioner.

5.1.1.3. Auktioner til fast og variabel rente

Eurosystemet kan udføre auktioner til enten fast rente eller variabel rente. I en auktion til fast rente fastsætter ECB rentesatsen på forhånd, og de deltagende modparter afgiver bud på det beløb, de ønsker at handle til den faste rente ( 32 ). I en auktion til variabel rente afgiver modparterne bud på det beløb, de ønsker at handle med den nationale centralbank, og den rentesats, til hvilken de ønsker at indgå transaktionen ( 33 ).

Trin 1 Auktionen offentliggøres

a. ECB udsender meddelelse gennem elektroniske nyhedstjenester og ECB's websted

b. De nationale centralbanker udsender meddelelse gennem de nationale elektroniske nyhedstjenester og direkte til de enkelte modparter (hvis det skønnes nødvendigt)

Trin 2 Modparternes afgivelse af bud

Trin 3 Eurosystemet opgør buddene

Trin 4 Beløbene tildeles, og auktionsresultaterne offentliggøres

a. ECB træffer beslutning om tildeling

b. ECB udsender meddelelse om tildeling gennem elektroniske nyhedstjenester og ECB's websted

Trin 5 De enkelte tildelingsresultater bekræftes

Trin 6 Afvikling af transaktionerne (se afsnit 5.3)

5.1.2. Auktionskalender

5.1.2.1. Primære og langfristede markedsoperationer

De primære og langfristede markedsoperationer udføres i henhold til en vejledende kalender, der offentliggøres af Eurosystemet ( 34 ). Kalenderen offentliggøres mindst tre måneder inden begyndelsen af det år, for hvilket kalenderen er gældende. De normale handelsdage for de primære og lang-fristede markedsoperationer er angivet i tabel 2. ECB tilstræber at sikre, at modparter i alle medlemsstater kan deltage i de primære og langfristede markedsoperationer. Derfor justerer ECB kalenderen for disse operationer efter behov, så der tages højde for de forskellige medlemsstaters helligdage.

5.1.2.2. Strukturelle markedsoperationer

Strukturelle markedsoperationer i form af standardauktioner udføres ikke efter en på forhånd fastlagt kalender. De udføres og afvikles dog normalt kun på dage, som er NCB-bankdage ( 35 ) i alle medlemsstater.

5.1.2.3. Finjusterende markedsoperationer

Finjusterende markedsoperationer udføres ikke efter en på forhånd fastlagt kalender. ECB kan beslutte at udføre finjusterende markedsoperationer på en hvilken som helst af Eurosystemets bankdage. Kun de nationale centralbanker i medlemsstater, hvor handelsdagen, afviklingsdagen og forfaldsdagen er NCB-bankdage, deltager i disse operationer.

Bemærk: Tallene angiver trinene som defineret i boks 3.

Bemærk: Tallene angiver trinene som defineret i boks 3.







Tabel 2 Normale handelsdage for de primære og langfristede markedsoperationer Operationstype Normal handelsdag (H) Primære markedsoperationer Hver tirsdag Langfristede markedsoperationer Sidste onsdag i hver kalendermåned (1) (1) På grund af julen fremskyndes operationen for december normalt en uge, dvs. til den foregående onsdag i måneden.

5.1.3. Annoncering af auktioner

Eurosystemets standardauktioner offentliggøres gennem elektroniske nyhedstjenester og ECB's websted. Desuden kan de nationale centralbanker sende meddelelse om auktionen direkte til modparter, der ikke har adgang til elektroniske nyhedstjenester. Den offentlige auktionsmeddelelse indeholder normalt følgende oplysninger:

a) Auktionens referencenummer

b) Auktionsdatoen

c) Operationstypen (likviditetstilførende eller opsugende samt hvilket pengepolitisk instrument der benyttes)

d) Operationens løbetid

e) Auktionstypen (auktion til fast eller variabel rente)

f) Tildelingsmetoden (hollandsk eller amerikansk auktion som defineret i afsnit 5.1.5)

g) Det tilsigtede operationsbeløb (normalt kun ved langfristede markedsoperationer)

h) Rentesatsen/kursen/antallet af swappoint (ved auktioner til fast rente)

i) Laveste/højeste accepterede rente/kurs/swappoint (hvis det er relevant)

j) Operationens startdato og udløbsdato (hvis det er relevant) eller instrumentets valørdato og indfrielsesdato (ved udstedelse af ECB-gældsbeviser)

k) De involverede valutaer og hovedstolsvalutaen (ved valutaswaps)

l) Spotkursen, der anvendes ved beregning af bud (ved valutaswaps)

m) Højeste budbeløb (hvis det er relevant)

n) Laveste individuelle tildelingsbeløb (hvis det er relevant)

o) Laveste tildelingskvotient (hvis det er relevant)

p) Tidsfristen for afgivelse af bud

q) Bevisernes pålydende værdi (ved udstedelse af ECB-gældsbeviser)

r) Udstedelsens ISIN-kode (ved udstedelse af ECB-gældsbeviser).

Med henblik på at øge gennemsigtigheden af de finjusterende markedsoperationer annoncerer Eurosystemet normalt ekstraordinære auktioner på forhånd. Under særlige omstændigheder kan ECB dog beslutte ikke at annoncere dem på forhånd. Ekstraordinære auktioner annonceres efter samme procedurer som standardauktioner. I en ekstraordinær auktion, som ikke er offentliggjort på forhånd, kontaktes de udvalgte modparter direkte af de nationale centralbanker. I en ekstraordinær auktion, som er offentliggjort, kan den nationale centralbank kontakte de udvalgte modparter direkte.

▼M1

ECB forbeholder sig ret til at træffe de foranstaltninger, som den anser for at være hensigtsmæssige, for at korrigere eventuelle fejl i auktionsmeddelelsen, herunder annullere eller afbryde en igangværende auktion.

▼B

5.1.4. Modparternes afgivelse af bud

Modparternes bud skal følge den model, som de nationale centralbanker har udarbejdet for den relevante operation. Buddene indsendes til den nationale centralbank i en medlemsstat, hvor instituttet er beliggende (hovedkontor eller filial). Et institut kan kun afgive bud gennem én enhed (hovedkontoret eller en bestemt filial) i hver medlemsstat.

I auktioner til fast rente skal modparterne i deres bud angive det beløb, de ønsker at handle med den nationale centralbank ( 36 ).

I auktioner til variabel rente kan modparterne afgive bud på op til 10 forskellige rentesatser, kurser eller antal swappoint. I ganske særlige tilfælde kan Eurosystemet sætte en begrænsning på antallet af bud, der kan afgives i auktioner til variabel rente. I hvert bud skal modparterne angive det beløb, de ønsker at handle med de nationale centralbanker, og den relevante rente ( 37 ) ( 38 ). De anførte rentesatser angives som multipla af 0,01 procentpoint. Ved valutaswapauktioner til variable swappoint opgives swappointene ifølge standardmarkedskonventioner, og buddene angives som multipla af 0,01 swappoint.

I de primære markedsoperationer er det laveste budbeløb 1 000 000 euro. Bud, der overstiger dette beløb, angives som multipla af 100 000 euro. Samme laveste budbeløb og samme multipla anvendes i forbindelse med finjusterende og strukturelle markedsoperationer. Det laveste budbeløb gælder for hver enkelt af de angivne rentesatser, kurser eller antal swappoint i modpartens bud.

I de langfristede markedsoperationer definerer hver enkelt national centralbank et laveste budbeløb i intervallet 10 000-1 000 000 euro. Bud, der overstiger det definerede laveste budbeløb, angives som multipla af 10 000 euro. Det laveste budbeløb gælder for hver enkelt af de angivne rentesatser i modpartens bud.

ECB kan fastsætte et højeste budbeløb for at hindre uforholdsmæssigt høje bud. Et eventuelt højeste budbeløb fremgår altid af den offentliggjorte auktionsmeddelelse.

Modparterne forventes altid at være i stand til at dække de beløb, som de tildeles, med et tilstrækkeligt beløb af belånbar sikkerhedsstillelse ( 39 ). De kontraktmæssige eller lovgivningsmæssige bestemmelser, som den pågældende nationale centralbank anvender, giver mulighed for at pålægge gebyrer, hvis en modpart ikke er i stand til at overføre tilstrækkelig sikkerhed eller et tilstrækkeligt kontantbeløb til afvikling af det beløb, som modparten er blevet tildelt i en auktion.

Bud kan tilbagekaldes, indtil tidsfristen for afgivelse af bud er udløbet. Bud, der afgives efter udløbet af den tidsfrist, som er angivet i auktionsmeddelelsen, er ugyldige. De nationale centralbanker afgør, hvorvidt tidsfristen er overholdt. De nationale centralbanker afviser alle bud fra en modpart, hvis modpartens samlede budbeløb overstiger et eventuelt højeste budbeløb fastsat af ECB. De nationale centralbanker afviser også alle bud, der er lavere end det fastsatte laveste budbeløb, eller hvis rentesats, kurs eller antal swappoint er lavere end et eventuelt fastsat minimum eller højere end et eventuelt fastsat maksimum. Endvidere kan de nationale centralbanker afvise bud, der er ufuldstændige eller ikke følger modellen for den relevante operation. Hvis et bud afvises, underretter den pågældende nationale centralbank modparten om sin beslutning inden tildelingen af beløb i auktionen.

5.1.5. Tildeling af budbeløb

5.1.5.1. Auktioner til fast rente

Ved tildeling af budbeløb i en auktion til fast rente summeres buddene fra modparterne. Hvis det samlede budbeløb overstiger det samlede tildelingsbeløb, sker tildelingen på pro rata-basis i forholdet tildelingsbeløb/samlet budbeløb (se boks 4). Det beløb, der tildeles den enkelte modpart, afrundes til nærmeste euro. ECB kan dog beslutte at tildele hver budgiver i auktioner til fast rente et mindstebeløb eller beløb efter en mindstekvotient.

Tildelingsprocenten er:

Det beløb, der tildeles modpart i, er:

alli = all % × (ai )

hvor:

A = det samlede tildelingsbeløb

n = det samlede antal modparter

ai = budbeløb fra modpart i

all% = tildelingsprocent

alli = det samlede beløb, der tildeles modpart i

5.1.5.2. Auktioner til variabel rente i euro

Ved tildeling af beløb i likviditetstilførende auktioner til variabel rente i euro opstilles buddene i faldende orden efter den budte rentesats. Bud med den højeste rente accepteres først. Derefter accepteres bud med en stadig lavere rente, indtil hele tildelingsbeløbet er nået. Hvis det samlede budbeløb ved den laveste accepterede rente (dvs. den marginale rente) overstiger det resterende tildelingsbeløb, fordeles restbeløbet blandt buddene på pro ratabasis i forholdet resterende tildelingsbeløb/samlet budbeløb til den marginale rente (se boks 5). Det beløb, der tildeles den enkelte modpart, afrundes til nærmeste euro.

Ved tildeling af beløb i likviditetsopsugende auktioner til variabel rente (der kan benyttes ved udstedelse af ECB-gældsbeviser og modtagelse af tidsindskud) opstilles buddene i stigende orden efter den budte rentesats (eller faldende orden efter den budte kurs). Bud med den laveste rente (højeste kurs) accepteres først. Derefter accepteres bud med en stadig højere rente (lavere kurs), indtil hele det beløb, der skal opsuges, er nået. Hvis det samlede budbeløb ved den højeste accepterede rente (laveste accepterede kurs) (dvs. den marginale rente eller kurs) overstiger det resterende tildelingsbeløb, fordeles restbeløbet blandt buddene på pro ratabasis i forholdet resterende tildelingsbeløb/samlet budbeløb til den marginale rente eller kurs (se boks 5). Ved udstedelse af ECB-gældsbeviser afrundes det beløb, der tildeles den enkelte modpart, til nærmeste multiplum af ECB-gældsbevisernes pålydende værdi. Ved andre likviditetsopsugende operationer afrundes det beløb, som tildeles den enkelte modpart, til nærmeste euro.

ECB kan beslutte at tildele alle accepterede budgivere i auktioner til variabel rente et mindstebeløb.

Tildelingsprocenten ved den marginale rente er:

Tildelingsbeløbet til modpart i til den marginale rente er:

all (rm ) i = all%(rm ) × a(rm)i

Det samlede beløb, der tildeles modpart i, er:

hvor:

A = det samlede tildelingsbeløb

r s = rente s budt af modparterne

n = det samlede antal modparter

a(r s ) i = modpart i's budbeløb til rente s (r s )

a(r s ) = det samlede budbeløb til rente s (r s )

r m = den marginale rente: r 1 ≥ rs ≥ rm ved likviditetstilførende auktioner rm ≥ rs ≥ r 1 ved likviditetsopsugende auktioner

r m-1 = renten inden den marginale rente (sidste rentesats, hvor det samlede budbeløb accepteres): rm–1 > rm ved likviditetstilførende auktioner rm > r m–1 ved likviditetsopsugende auktioner

all%(r m ) = tildelingsprocenten ved den marginale rente

all(r s ) i = tildelingsbeløbet til modpart i til rente s

all i = det samlede beløb, der tildeles modpart i

5.1.5.3. Valutaswapauktioner til variable swappoint

Ved tildeling af beløb i likviditetstilførende valutaswapauktioner til variable swappoint opstilles buddene i stigende orden efter antal swappoint ( 40 ). Bud med det laveste antal swappoint accepteres først. Derefter accepteres bud med stadig højere antal swappoint, indtil hele tildelingsbeløbet i hovedstolsvalutaen er nået. Hvis det samlede budbeløb ved det højeste accepterede antal swappoint (dvs. det marginale antal swappoint) overstiger det resterende tildelingsbeløb, fordeles restbeløbet blandt buddene på pro rata-basis i forholdet resterende tildelingsbeløb/samlet budbeløb ved det marginale antal swappoint (se boks 6). Det beløb, der tildeles den enkelte modpart, afrundes til nærmeste euro.

Ved tildeling af beløb i likviditetsopsugende valutaswapauktioner til variable swappoint opstilles buddene i faldende orden efter antal swappoint. Bud med det højeste antal swappoint accepteres først. Derefter accepteres bud med stadig lavere antal swappoint, indtil hele det beløb i hovedstolsvalutaen, som skal opsuges, er nået. Hvis det samlede budbeløb ved det højeste accepterede antal swappoint (dvs. det marginale antal swappoint) overstiger det resterende tildelingsbeløb, fordeles restbeløbet blandt buddene på pro rata-basis i forholdet resterende tildelingsbeløb/samlet budbeløb ved det marginale antal swappoint (se boks 6). Det beløb, der tildeles den enkelte modpart, afrundes til nærmeste euro.

5.1.5.4. Auktionstype

I forbindelse med auktioner til variabel rente kan Eurosystemet benytte en auktionstype med enten en enkelt eller flere rentesatser. I en auktion med en enkelt rentesats (hollandsk auktion) anvendes samme rente/kurs/antal swappoint ved tildeling af det samlede tildelingsbeløb. Denne svarer til den marginale rente/den marginale kurs/det marginale antal swappoint (dvs. det punkt, hvor tildelingsbeløbet nås). I en auktion med flere rentesatser (amerikansk auktion) anvendes forskellige renter/kurser/antal swappoint svarende til renterne/kurserne/antallet af swappoint i de enkelte bud.

Tildelingsprocenten ved det marginale antal swappoint er:

Tildelingsbeløbet til modpart i ved det marginale antal swappoint er:

all (Δ m ) i = all% (Δ m ) × a(Δm)i

Det samlede beløb, der tildeles modpart i, er:

hvor:

A = det samlede tildelingsbeløb

Δ s = antal swappoint s budt af modparterne

n = det samlede antal modparter

a(Δs) i = modpart i's budbeløb ved antal swappoint s (Δs)

a(Δs) = det samlede budbeløb ved antal swappoint s (Δs)

Δ m = det marginale antal swappoint: Δ m ≥ Δ s ≥ Δ1 ved likviditetstilførende valutaswaps Δ1 ≥ Δ s ≥ Δ m ved likviditetsopsugende valutaswaps

Δ m-1 = sidste antal swappoint inden det marginale antal swappoint (sidste antal swappoint, hvor det samlede budbeløb accepteres), Δ m > Δ m–1 ved likviditetstilførende valutaswaps Δ m–1 > Δ m ved likviditetsopsugende valutaswaps

all%(Δ m ) = tildelingsprocenten ved det marginale antal swappoint

all(Δ s ) i = tildelingsbeløbet til modpart i ved antal swappoint s

all i = det samlede beløb, der tildeles modpart i

5.1.6. Offentliggørelse af auktionsresultater

Resultaterne af standardauktioner og ekstraordinære auktioner offentliggøres gennem elektroniske nyhedstjenester og på ECB's websted. Desuden kan de nationale centralbanker udsende meddelelse om auktionen direkte til modparter, der ikke har adgang til elektroniske nyhedstjenester. Den offentlige meddelelse om auktionsresultatet indeholder normalt følgende oplysninger:

a) Auktionens referencenummer

b) Auktionsdatoen

c) Operationstypen

d) Operationens løbetid

e) Det samlede budbeløb fra Eurosystemets modparter

f) Antallet af budgivere

g) De deltagende valutaer (ved valutaswaps)

h) Det samlede tildelingsbeløb

i) Tildelingsprocenten (ved auktioner til fast rente)

j) Spotkursen (ved valutaswaps)

k) Den marginale rente/den marginale kurs/det marginale antal swappoint og tildelingsprocenten ved den marginale rente/den marginale kurs/det marginale antal swappoint (ved auktioner til variabel rente)

l) Minimumsbudrente, maksimumsbudrente og den vægtede, gennemsnitlige tildelingsrente (ved auktioner med flere rentesatser)

m) Operationens startdato og udløbsdato (hvis det er relevant) eller instrumentets valørdato og indfrielsesdato (ved udstedelse af ECB-gældsbeviser)

n) Laveste individuelle tildelingsbeløb (hvis det er relevant)

o) Laveste tildelingskvotient (hvis det er relevant)

p) Bevisernes pålydende værdi (ved udstedelse af ECB-gældsbeviser)

q) Udstedelsens ISIN-kode (ved udstedelse af ECB-gældsbeviser).

De nationale centralbanker bekræfter direkte de individuelle tildelingsresultater over for modparterne.

▼M1

Hvis auktionsresultatet indeholder fejl i en eller flere af ovennævnte oplysninger, forbeholder ECB sig ret til at træffe de foranstaltninger, som den anser for at være hensigtsmæssige, for at korrigere de fejlagtige oplysninger.

▼B

5.2. Bilaterale markedsoperationer

5.2.1. Generelle betragtninger

De nationale centralbanker kan udføre markedsoperationer som bilaterale procedurer. Disse procedurer kan anvendes til finjusterende markedsoperationer og strukturelle egentlige købs- eller salgsforretninger ( 41 ). De defineres bredt som alle procedurer, hvor Eurosystemet udfører en transaktion med en eller nogle få modparter uden en auktion. Der skelnes mellem to forskellige typer af bilaterale procedurer: Operationer, hvor modparterne kontaktes direkte af Eurosystemet, og operationer, der udføres via børser og mæglere.

5.2.2. Direkte kontakt med modparterne

Ifølge denne procedure kontakter de nationale centralbanker direkte en eller nogle få indenlandske modparter udvalgt efter kriterierne i afsnit 2.2. De nationale centralbanker beslutter i henhold til instrukser fra ECB, om de vil indgå en forretning med de pågældende modparter. Transaktionerne afvikles gennem de nationale centralbanker.

Hvis ECB's styrelsesråd beslutter, at ECB (eller en eller nogle få nationale centralbanker, der foretager operationerne på vegne af ECB) under særlige omstændigheder selv kan udføre bilaterale markedsoperationer, tilpasses procedurerne for disse operationer i overensstemmelse hermed. I så fald vil ECB (eller de(n) nationale centralbank(er), der foretager operationerne på vegne af ECB) direkte kontakte en eller nogle få modparter i euroområdet, som er udvalgt efter kriterierne i afsnit 2.2. ECB (eller de(n) nationale centralbank(er), der foretager operationerne på vegne af ECB) vil derefter beslutte, om man ønsker at indgå en forretning med de pågældende modparter. Transaktionerne afvikles under alle omstændigheder decentralt gennem de nationale centralbanker.

Bilaterale markedsoperationer, der gennemføres ved direkte kontakt med modparterne, kan anvendes i tilbageførselsforretninger, egentlige købs- eller salgsforretninger, valutaswaps og modtagelse af tidsindskud fra modparterne.

5.2.3. Markedsoperationer, der udføres via børser og mæglere

De nationale centralbanker kan udføre egentlige købs- eller salgsforretninger via børser og mæglere. I forbindelse med disse operationer er der ikke fastsat begrænsninger på kredsen af modparter på forhånd, og procedurerne tilpasses efter markedskonventionerne for det gældsinstrument, der handles.

5.2.4. Annoncering af bilaterale markedsoperationer

Bilaterale markedsoperationer annonceres normalt ikke på forhånd. ECB kan desuden beslutte ikke at offentliggøre resultaterne af bilaterale markedsoperationer.

5.2.5. Transaktionsdage

ECB kan beslutte at udføre finjusterende bilaterale markedsoperationer på enhver af Eurosystemets bankdage. Kun de nationale centralbanker i medlemsstater, hvor handelsdagen, afviklingsdagen og forfaldsdagen er NCB-bankdage, deltager i disse operationer.

Bilaterale egentlige købs- eller salgsforretninger med strukturelle formål udføres og afvikles normalt kun på dage, som er NCB-bankdage i alle medlemsstater.

5.3. Afvikling

5.3.1. Generelle betragtninger

Afviklingen af betalinger i forbindelse med anvendelse af Eurosystemets stående faciliteter eller deltagelse i markedsoperationer sker via modparternes konti hos de nationale centralbanker (eller konti hos afviklingsbanker, der deltager i TARGET2). Betalingerne afvikles først efter (eller samtidig med) den endelige overførsel af operationens underliggende aktiver. Det indebærer, at de underliggende aktiver enten skal være indsat på depotkonti hos de nationale centralbanker på forhånd eller skal afvikles over for centralbankerne på intradagbasis efter princippet levering mod betaling (delivery versus payment). Overførsel af de underliggende aktiver sker via modparternes afviklingskonti i værdipapirafviklingssystemer, der overholder ECB's minimumsstandarder ( 42 ). Modparter uden depotkonto hos en national centralbank eller afviklingskonto i et værdipapirafviklingssystem, der opfylder ECB's minimumsstandarder, kan afvikle transaktioner med underliggende aktiver via en korrespondentbanks afviklingskonto eller depot.

Yderligere forhold vedrørende afviklingsprocedurerne er defineret i de kontraktmæssige bestemmelser, som de nationale centralbanker (eller ECB) anvender i forbindelse med de specifikke pengepolitiske instrumenter. Afviklingsprocedurerne kan variere lidt mellem de nationale centralbanker på grund af forskelle i national lovgivning og operationel praksis.







Tabel 3 Normale afviklingsdage for Eurosystemets markedsoperationer (1) Pengepolitisk instrument Afviklingsdag for operationer, der udføres som standardauktioner Afviklingsdag for operationer, der udføres som ekstraordinære auktioner eller bilaterale procedurer Tilbageførselsforretninger H + 1 (2) H Egentlige købs- eller salgsforretninger — Ifølge markedskonventionerne for de handlede aktiver Udstedelse af ECB-gældsbeviser H + 2 — Valutaswaps — H, H + 1 eller H + 2 Modtagelse af tidsindskud fra modparter — H (1) H står for handelsdag. Afviklingsdag står for Eurosystemets bankdage. (2) Hvis den normale afviklingsdag for primære eller langfristede markedsoperationer falder på en helligdag, kan ECB beslutte at anvende en anden afviklingsdag med mulighed for afvikling samme dag som handelsdagen. Afviklingsdagene for primære og langfristede markedsoperationer er angivet på forhånd i Eurosystemets auktionskalender (se afsnit 5.1.2).

5.3.2. Afvikling af markedsoperationer

Markedsoperationer, der udføres som standardauktioner (primære markedsoperationer, langfristede markedsoperationer og strukturelle markedsoperationer) afvikles normalt den første dag efter handelsdagen, hvor TARGET2 og alle relevante værdipapirafviklingssystemer er åbne. Udstedelse af ECB-gældsbeviser afvikles dog den anden dag efter handelsdagen, hvor TARGET2 og alle relevante værdipapirafviklingssystemer er åbne. Eurosystemet tilstræber af princip at afvikle transaktioner i forbindelse med markedsoperationerne på samme tid i alle medlemsstater og med alle modparter, der har leveret tilstrækkelig sikkerhed. På grund af operationelle og tekniske begrænsninger vedrørende værdipapirafviklingssystemerne kan tidspunktet for markedsoperationernes afvikling inden for den pågældende dag dog variere i euroområdet. Tidspunktet for afvikling af primære og langfristede markedsoperationer falder normalt sammen med tidspunktet for tilbagebetaling af en tidligere operation med tilsvarende løbetid.

Eurosystemet tilstræber at afvikle markedsoperationer, der udføres som ekstraordinære auktioner og bilaterale procedurer, på handelsdagen. Af operationelle årsager anvender Eurosystemet dog undertiden andre afviklingsdage for disse operationer, især for egentlige købs- eller salgsforretninger og valutaswaps (se tabel 3).

5.3.3. Procedurer ultimo dagen

Procedurerne ultimo dagen er fastlagt i dokumentationen i tilknytning til TARGET2. Som hovedregel lukker TARGET2 kl. 18.00 ECB-tid (CET). Der modtages ikke nye betalingsinstrukser til behandling i TARGET2 efter lukketid, men resterende betalingsinstrukser modtaget inden lukketid behandles stadig. Anmodninger fra modparterne om adgang til den marginale udlånsfacilitet eller indlånsfaciliteten skal være modtaget af den pågældende nationale centralbank senest 15 minutter efter TARGET2's lukketid. Fristen for at anmode om adgang til Eurosystemets stående faciliteter forlænges med yderligere 15 minutter på Eurosystemets sidste bankdag i en reservekravsperiode.

Negative saldi på modparters afviklingskonti i TARGET2 efter afslutning af kontrolprocedurerne ultimo dagen anses automatisk for anmodning om adgang til den marginale udlånsfacilitet (se afsnit 4.1).

KAPITEL 6

BELÅNBARE AKTIVER

6.1. Generelle betragtninger

Ifølge artikel 18.1. i ECB-statutten kan ECB og de nationale centralbanker udføre pengepolitiske operationer i de finansielle markeder ved at købe og sælge underliggende aktiver som led i egentlige købsforretninger eller egentlige salgsforretninger eller som led i genkøbsforretninger. Alle Eurosystemets udlån skal være baseret på passende sikkerhed. Eurosystemets udlånsoperationer er derfor baseret på levering af underliggende aktiver fra modparterne i form af overførsel af ejendomsret til aktiver (ved købs- eller salgsforretninger eller genkøbsforretninger) eller pant (fx pantsætning, overdragelse eller pant) i de relevante aktiver (ved lån mod sikkerhed) ( 43 ).

Med henblik på at beskytte Eurosystemet mod tab i forbindelse med pengepolitiske operationer og sikre lige behandling af modparterne og at øge den operationelle effektivitet og gennemsigtighed skal de underliggende aktiver opfylde visse kriterier for at kunne anvendes i Eurosystemets pengepolitiske operationer. Eurosystemet har udarbejdet en fælles ramme for belånbare aktiver, som er fælles for alle euroområdets kreditoperationer. Denne fælles ramme, også benævnt »den samlede liste«, trådte i kraft den 1. januar 2007 og erstattede systemet med de to lister, som havde været gældende siden starten på Den Økonomiske og Monetære Union.

Den fælles ramme omfatter to forskellige aktivklasser, omsættelige og ikke-omsættelige aktiver. Der skelnes ikke mellem de to aktivklasser, hvad angår aktivernes kvalitet og anvendelse i Eurosystemets forskellige pengepolitiske operationer, når undtages, at Eurosystemet ikke anvender ikke-omsættelige aktiver i forbindelse med egentlige købs- eller salgsforretninger. Aktiver, der kan benyttes i Eurosystemets pengepolitiske operationer, kan også anvendes som underliggende aktiver i forbindelse med tildeling af intradag kredit.

Belånbarhedskriterierne for de to aktivklasser er de samme over hele euroområdet og fremgår af afsnit 6.2 ( 44 ). For at sikre at de to aktivklasser opfylder de samme kreditstandarder, er der fastsat en fælles ramme for Eurosystemets kreditvurdering, der bygger på forskellige kilder. De regler og procedurer, der anvendes til at fastslå og kontrollere Eurosystemets krav om »høj kreditkvalitet« for al belånbar sikkerhed, er beskrevet i afsnit 6.3. Risikostyringen og værdiansættelsesprincipper for de underliggende aktiver fremgår af afsnit 6.4 og 6.5. Eurosystemets modparter kan anvende belånbare aktiver på tværs af grænserne (se afsnit 6.6).

6.2. Specifikationer for de underliggende aktivers belånbarhed

ECB opretter, vedligeholder og offentliggør en liste over belånbare omsættelige aktiver ( 45 ). Eurosystemet rådgiver kun modparter om belånbarhed som sikkerhed i Eurosystemet, hvis allerede udstedte omsættelige aktiver eller udestående ikke-omsættelige aktiver forelægges Eurosystemet som sikkerhed. Der gives således ingen rådgivning inden udstedelse.

6.2.1. Belånbarhedskriterier for omsættelige aktiver

Gældsbeviser udstedt af ECB og alle gældsbeviser udstedt af de nationale centralbanker i Eurosystemet inden euroens indførelse i de respektive medlemsstater er belånbare.

Følgende belånbarhedskriterier anvendes til at fastslå, om andre omsættelige aktiver er belånbare (se også tabel 4):

▼M1

6.2.1.1. Aktivtype

1. Fælles belånbarhedskrav

Det skal være et gældsinstrument med:

a) en fast, ubetinget hovedstol ( 46 ); og

b) en kuponrente, som ikke kan give en negativ betalingsstrøm, og som er en af følgende: i) faste kuponrenter, nulkuponrenter og flertrinskuponrenter (multi-step coupons), dvs. instrumenter med en på forhånd defineret tidsplan for kuponrenten og på forhånd definerede kuponrenteværdier ii) direkte variable kuponrenter (flat floating coupons) bundet til kun ét indeks svarende til en europengemarkedsrente, fx EURIBOR, LIBOR og lignende indeks, eller en constant maturity-swaprente, fx indeks som CMS, EIISDA og EUSA iii) gearede og nedgearede variable kuponrenter (leveraged and de-leveraged floating coupons) bundet til kun ét indeks svarende til en europengemarkedsrente, fx EURIBOR, LIBOR og lignende indeks, eller en constant maturity-swaprente, fx indeks som CMS, EIISDA og EUSA iv) direkte, gearede og nedgearede variable kuponrenter bundet til renten på én statsobligation i euroområdet, der har en løbetid på et år eller derunder (enten et indeks eller en bruttobenchmarkrente) v) direkte inflationsbestemte variable kuponrenter (flat inflation-floaters) bundet til inflationsindeks i euroområdet, som ikke indeholder et diskret renteinterval, intervaltilskrivning, ratchet eller lignende komplekse strukturer.

Følgende kuponstrukturer er navnlig udelukket: alle variable kuponrenter baseret på renter i fremmed valuta, råvare- og aktieindeks samt valutakurser, dobbelte variable kuponrenter og variable kuponrenter baseret på swapspænd eller på andre kombinationer af indeks samt alle former for ratchet-kuponrenter og kuponrenter med intervaltilskrivning samt inverse gældsinstrumenter med variabel rente og kuponrenter, der afhænger af en kreditvurdering. Endvidere er komplekse løbetidsstrukturer, som f.eks. target redemption notes, og muligheden for at ændre typen af kuponrente ved at anvende yderligere indfrielsesrettigheder udelukket.

Belånbare instrumenter med kuponrente må ikke have optionalitet, hvad angår udsteder, og må således ikke give mulighed for ændringer i kupondefinitionen i instrumentets løbetid, som afhænger af en udsteders beslutning. Såfremt der er rentelofter eller minimumsrentesatser, skal disse desuden være faste og defineret på forhånd. Klassificeringen af et instrument med hensyn til kuponrenten vil, såfremt der er tale om en flertrinskuponrente, ske ud fra et fremadrettet perspektiv.

Manglende overholdelse af ovenstående belånbarhedskriterier er ligeledes til hinder for, at aktiver er belånbare, selv om de kun vedrører dele af forrentningsstrukturen (fx præmien), og selv om en ikke-negativ rentebetaling og en tilbagebetaling af mindst hovedstolen er udtrykkeligt garanteret.

Kravene i henhold til punkt 1, litra a) og b) finder anvendelse, indtil forpligtelsen er blevet indfriet. Gældsinstrumenterne må ikke give ret til hovedstolen og/eller den rente, som er efterstillet retten for indehavere af andre gældsinstrumenter fra samme udsteder.

2. Yderligere belånbarhedskriterier for værdipapirer af asset-backed typen

I forbindelse med retsgrundlaget for Eurosystemets pengepolitik anses særligt dækkede obligationer ikke for værdipapirer af asset-backed typen.

Punkt 1, litra a), finder ikke anvendelse på værdipapirer af asset-backed typen. Eurosystemet vurderer belånbarheden af værdipapirer af asset-backed typen efter de yderligere kriterier, som er fastsat i dette afsnit.

Aktiver, der genererer pengestrømme, og som er sikkerhed for værdipapirer af asset-backed typen, skal opfylde følgende betingelser:

a) Aktiverne skal være erhvervet i henhold til lovgivningen i en EU-medlemsstat.

b) De skal være erhvervet fra den oprindelige udsteder eller fra en mellemmand af det særlige selskab til securitisation (special purpose vehicle) på en måde, som Eurosystemet betragter som et »egentligt salg«, der kan tvangsfuldbyrdes over for en tredjepart, og er uden for udstederens og dennes kreditorers eller mellemmandens og dennes kreditorers dispositionssfære, herunder i tilfælde af udstederens eller mellemmandens insolvens ( 47 ).

c) De skal hidrøre fra og sælges til emittenten af en oprindelig udsteder med hjemsted i EØS og, hvis relevant, af en mellemmand med hjemsted i EØS.

d) De må ikke, helt eller delvist, faktisk eller potentielt, bestå af trancher af andre værdipapirer af asset-backed typen ( 48 ). De må desuden ikke, helt eller delvist, faktisk eller potentielt, bestå af credit-linked notes, swaps eller andre derivater ( 49 ) eller syntetiske værdipapirer.

e) Hvis de er fordringer, skal debitorer og kreditorer have hjemsted (eller hvis det er fysiske personer, være residenter) i EØS og, hvis relevant, skal det dertil knyttede værdipapir forefindes i EØS. Den anvendelige lov for disse fordringer skal være loven i et land i EØS. Hvis de er obligationer, skal udstederne have hjemsted i EØS, og de skal være udstedt i henhold til loven i et land i EØS, ligesom alle dertil knyttede værdipapirer skal forefindes i EØS.

Som anført i afsnit 6.2.1.7, skal udstederen af et værdipapir af asset-backed typen have hjemsted i EØS.

Hvor de oprindelige udstedere eller, hvis relevant, mellemmænd havde hjemsted inden for euroområdet eller i Det Forenede Kongerige, har Eurosystemet kontrolleret, at der ikke var nogen væsentlige bestemmelser om tilbagesøgning i disse jurisdiktioner. Hvis den oprindelige udsteder eller, hvor relevant, mellemmanden har hjemsted i et andet land inden for EØS, kan værdipapirer af asset-backed typen kun anses for belånbare, hvis Eurosystemet fastslår, at dets ret vil være passende værnet mod bestemmelser om tilbagesøgning, der betragtes som relevante af Eurosystemet i henhold til loven i det pågældende land inden for EØS. Af denne grund skal der forelægges en uafhængig retlig vurdering i en for Eurosystemet acceptabel form, der beskriver de anvendelige regler om tilbagesøgning i dette land, før værdipapirer af asset-backed typen kan anses for belånbare. Til afgørelse af, om dets ret er tilstrækkelig værnet mod regler om tilbagesøgning, kan Eurosystemet kræve andre dokumenter, herunder et dokument for solvens fra modtageren for så vidt angår fristen for eventuel omstødelse. Regler om tilbagesøgning, som Eurosystemet anser for at være for strenge og derfor ikke acceptable, omfatter regler, hvorefter salg af aktiver, der genererer pengestrømme, og som er sikkerhed for værdipapirer af asset-backed typen, kan erklæres ugyldigt af likvidator udelukkende begrundet i, at det blev gennemført inden for en bestemt periode (fristen for eventuel omstødelse) før sælgerens (den oprindelige udsteders/mellemmandens) insolvenserklæring, eller hvor en sådan omstødelse kun kan forhindres af modtageren, såfremt de kan bevise, at de ikke vidste, at sælgeren (den oprindelige udsteder/mellemmanden) var insolvent på tidspunktet for salget.

I en struktureret emission må en tranche (eller en subtranche), for at være belånbar, ikke være efterstillet andre trancher af samme udstedelse. En tranche (eller subtranche) anses for ikke at være efterstillet i forhold til andre trancher (eller subtrancher) af samme emission, hvis ingen anden tranche (eller subtranche) — i overensstemmelse med den betalingsrangfølge, som gælder efter indlevering af anmodning om tvangsfuldbyrdelse, som angivet i prospektet — tildeles en højere prioritet med hensyn til modtagelse af betaling (hovedstol og rente), og denne tranche (eller subtranche) derfor som den sidste af de forskellige trancher eller subtrancher i en struktureret emission bærer tab. I strukturerede emissioner, hvor prospektet giver mulighed for afgivelse af en forfalds- og fuldbyrdelsesmeddelelse, skal en tranche (eller subtranche) være sikret mod at blive efterstillet i en betalingsrangfølge både i forbindelse med forfalds- og fuldbyrdelsesmeddelelser.

For at værdipapirer af asset-backed typen kan blive eller vedblive med at være belånbare i Eurosystemets pengepolitiske operationer, kræver Eurosystemet, at de relevante parter i et værdipapir af asset-backed typen indberetter omfattende og standardiserede data på lånniveau om den pulje af aktiver, der genererer pengestrømme og er sikkerhed for værdipapiret af asset-backed typen, i overensstemmelse med appendiks 8.

Til afgørelse af belånbarheden af værdipapirer af asset-backed typen tager Eurosystemet højde for de data, som er angivet i de obligatoriske felter i den relevante indberetningsformular for data på lånniveau, som omhandlet i appendiks 8. Eurosystemet tager i sin belånbarhedsvurdering højde for følgende: a) eventuelle tilfælde af manglende indberetning af data og b) hvor ofte individuelle felter til data på lånniveau ikke indeholder relevante data.

For at være belånbart skal et værdipapir af asset-backed typen have sikkerhed i aktiver, der genererer pengestrømme, og som Eurosystemet anser for at være homogene, således at aktiver, der genererer pengestrømme, og som er sikkerhed for et værdipapir af asset-backed typen, kun består af én type aktiver, som tilhører enten værdipapirer med pant i boligejendom, værdipapirer med pant i erhvervsejendom, lån til små og mellemstore virksomheder, billån, forbrugslån eller leasingtilgodehavender. Værdipapirer af asset-backed typen er ikke belånbare i Eurosystemets pengepolitiske operationer, hvis puljen af underliggende aktiver består af heterogene aktiver, da de ikke kan indberettes ved brug af en enkelt formular til den specifikke aktivklasse ( 50 ).

Eurosystemet forbeholder sig ret til at anmode enhver relevant tredjepart, fx udsteder, den oprindelige udsteder eller formidler, om forklaring og/eller retlig bekræftelse på, hvad Eurosystemet anser som nødvendigt for at kunne vurdere belånbarheden af værdipapirer af asset-backed typen, og med hensyn til tilvejebringelse af data på lånniveau. Såfremt disse anmodninger ikke imødekommes, kan det medføre suspension, eller at den pågældende transaktion med værdipapirer af asset-backed typen ikke kan godkendes som belånbar.

3. Yderligere belånbarhedskriterier gældende for særligt dækkede obligationer

Fra 31. marts 2013 gælder følgende yderligere krav for særligt dækkede obligationer:

Sikkerhedspuljen for en særligt dækket obligation må ikke indeholde værdipapirer af asset-backed typen med undtagelse af værdipapirer af asset-backed typen, som

a) opfylder kravene i direktiv 2006/48/EF og direktiv 2006/49/EF vedrørende værdipapirer af asset-backed typen i særligt dækkede obligationer

b) hidrører fra et medlem af den samme koncern, som udstederen af de særligt dækkede obligationer også er medlem af, eller fra en enhed, der er tilsluttet det samme centralorgan, som udstederen af de særligt dækkede obligationer også er tilsluttet

c) anvendes som et teknisk værktøj til at overføre pant i fast ejendom eller garanterede lån med pant i fast ejendom fra den enhed, som de hidrører fra, til sikkerhedspuljen.

Særligt dækkede obligationer, som var opført på listen over belånbare værdipapirer af asset-backed typen, fra 28. november 2012, og som ikke opfylder kravene i a)-c), vil forsat være belånbare indtil 28. november 2014.

▼B

6.2.1.2. Kreditstandarder

Gældsinstrumentet skal overholde de høje kreditstandarder, der er specificeret i Eurosystemets rammer for kreditvurdering af omsættelige aktiver, som fremgår af afsnit 6.3.2.

6.2.1.3. Udstedelsessted

Gældsinstrumentet skal være deponeret/registreret (udstedt) i EØS hos en centralbank eller en værdipapircentral, der opfylder ECB's mindstestandarder ( 51 ). Hvis et omsætteligt gældsinstrument udstedes af et ikke-finansielt selskab ( 52 ), der ikke har en rating, som er foretaget af et godkendt eksternt kreditvurderingsbureau, skal udstedelsen være sket inden for euroområdet.

6.2.1.4. Afvikling

Gældsinstrumenterne skal kunne overføres elektronisk. De skal opbevares og afvikles i euroområdet via en konto i Eurosystemet eller et værdipapirafviklingssystem, der opfylder ECB's standarder, således at sikringsakt og realisation sker i henhold til lovgivningen i en medlemsstat.

Hvis der ikke er sammenfald mellem den værdipapircentral, som har udstedt aktivet, og det værdipapirafviklingssystem, hvor det opbevares, skal de to institutioner forbindes med et link godkendt af ECB ( 53 ).

6.2.1.5. Godkendte markeder

Gældsinstrumentet skal være optaget til omsætning på et reguleret marked, som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF, og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF ( 54 ) eller handles på visse ikke-regulerede markeder, som angivet af ECB ( 55 ). Eurosystemets vurdering af ikke-regulerede markeder er baseret på tre principper — sikkerhed, gennemsigtighed og tilgængelighed ( 56 ).

6.2.1.6. Udsteder/garant

Gældsinstrumentet kan udstedes eller garanteres af EU-landenes centralbanker, offentlige enheder, enheder i den private sektor, internationale eller overnationale institutioner.

6.2.1.7. Udsteders/garantens hjemsted

Udsteder skal være etableret inden for EØS eller i et G10-land uden for EØS ( 57 ) ►M1 ( 58 ) ◄ . Hvis det sidste er tilfældet, kan gældsinstrumenterne kun anses for belånbare, hvis Eurosystemet vurderer, at dets rettigheder er beskyttet tilstrækkeligt — dette bestemmes af Eurosystemet — i henhold til lovgivningen i det pågældende G10-land uden for EØS. Med henblik herpå fremsendes en juridisk udtalelse, hvis form og indhold skal accepteres af Eurosystemet, før aktiverne kan betragtes som belånbare. For værdipapirer af asset-backed typen gælder det, at udsteder skal være etableret inden for EØS.

Garanten skal være etableret inden for EØS, medmindre der ikke er behov for en garanti til oprettelse af de høje kreditstandarder for omsættelige aktiver, der er angivet i afsnit 6.3.2.

Internationale eller overnationale institutioner er mulige udstedere/garanter uanset, hvor de er etableret. Hvis et omsætteligt gældsinstrument udstedes af et ikke-finansielt selskab, der ikke har fået tildelt en rating af et eksternt kreditvurderingsbureau, skal udsteder/garant være etableret i euroområdet.

6.2.1.8. Denomineringsvaluta

Gældsinstrumentet skal være denomineret i euro ( 59 ).

6.2.2. Belånbarhedskriterier for ikke-omsættelige aktiver

Tre typer af ikke-omsættelige aktiver kan anvendes som sikkerhed i henhold til den fælles ramme for belånbare aktiver: tidsindskud fra godkendte modparter, gældsfordringer og ikke-omsættelige detailgældsinstrumenter med pant i fast ejendom (RMBD) ►M1 ( 60 ) ◄ .

6.2.2.1. Gældsfordringer

For at være belånbar skal en gældsfordring ( 61 ) opfylde følgende belånbarhedskriterier (se også tabel 4):

a) Aktivtype: Det skal være en gældsfordring, som repræsenterer en debitors gældsforpligtelse over for en modpart i Eurosystemet. Gældsfordringer, der afvikles »med løbende afdrag« (dvs. hvor hovedstolen og renterne betales i henhold til en på forhånd aftalt tidsplan) er også belånbare. Uudnyttede kreditrammer (fx uudnyttede faciliteter i forbindelse med revolverende gældsfordringer), overtræk på anfordringskonto og remburser (der tillader anvendelse af kredit, men som ikke er en gældsfordring som sådan) er ikke belånbare. Den andel, som et medlem af syndikatet står inde for i et syndikeret lån, anses for en belånbar form for gældsfordring. Gældsfordringer må ikke give ret til hovedstolen og/eller den rente, som er efterstillet retten for indehavere af andre gældsfordringer (eller andre trancher eller sub-trancher af det samme syndikerede lån) eller gældsinstrumenter fra samme udsteder.

▼M1

b) Gældsfordringen skal have: i) en fast ubetinget hovedstol og ii) en rente, der ikke kan give en negativ betalingsstrøm. Disse karakteristika skal være gældende, indtil forpligtelsen indfries. Kuponrenten skal endvidere være: i) af en type med nulkuponrente, ii) med en fast kuponrente, iii) med en variabel kuponrente baseret på en referencerente. Desuden er gældsfordringer med en rente baseret på inflationsraten også belånbare.

▼B

c) Debitor/garant: Godkendte debitorer og garanter indbefatter ikke-finansielle selskaber ( 62 ), offentlige enheder og internationale eller overnationale institutioner. Hver enkelt debitor hæfter for den fulde tilbagebetaling af gældsfordringen