1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 1
Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor
►B RÅDETS DIREKTIV 92/22/EØF
af 31. marts 1992
om sikkerhedsruder og materiale til ruder på motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil
(EFT L 129 af 14.5.1992, s. 11)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►A1 Tiltrædelsesakt for Østrig, Finland og Sverige C 241 21 29.8.1994
(tilpasset ved Rådets beslutning 95/1/EF, Euratom, EKSF) L 1 1 1.1.1995
▼B
RÅDETS DIREKTIV 92/22/EØF
af 31. marts 1992
om sikkerhedsruder og materiale til ruder på motorkøretøjer og
påhængskøretøjer dertil
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning tilTraktaten om Oprettel se af Det EuropæiskeØkonomiske Fællesskab, særlig artikel 100 A,
under henvisning tilforsl ag fra Kommissionen (
1),
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale
Udvalg (3), og
ud fra følgende betragtninger:Der bør vedtages foranstaltninger med henblik på gradvis oprettelse af
det indre marked i løbet af perioden indtil den 31. december 1992; det
indre marked indebærer et område uden indre grænser med fri bevæge-lighed for varer, personer, tjenestetydelser og kapital;
det er nødvendigt, at der anvendes en metode med fuldstændig harmo-
nisering, hvis det indre marked skalgennemføres ful dt ud;
denne metode bør anvendes i forbindelse med revisionen af hele EØF-
standardtypegodkendelsesproceduren under hensyntagen til ånden i
Rådets resolution af 7. maj 1985 om en ny metode i forbindelse medteknisk harmonisering og standarder;
forskrifterne for sikkerhedsruder er forskellige fra medlemsstat til
medlemsstat; det er derfor nødvendigt, at der vedtages ensartede
forskrifter i alle medlemsstater enten som supplement til eller i stedet
for de nugældende bestemmelser; navnlig med henblik på, at den EØF-standardtypegodkendelsesprocedure, der er fastsat i Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 om tilnærmelse af medlemsstaterneslovgivning om godkendelse af motordrevne køretøjer og påhængskøre-tøjer dertil(
4), senest ændret ved direktiv 87/403/EØF (5), kan finde
anvendelse på alle køretøjstyper;
forskrifter for sikkerhedsruder omfatter ikke blot forskrifter for deres
konstruktion, men også for deres montering på køretøjerne;
en harmoniseret typegodkendelsesprocedure for sikkerhedsruder giver
hver enkelt medlemsstat mulighed for at konstatere, om de fællesproduktions- og afprøvningsforskrifter overholdes, og for at underrette
de øvrige medlemsstater herom ved fremsendelse af en kopi af den
typegodkendelsesattest, der udstedes for hver enkelt type sikkerheds-rude; ved at påføre hver enkelt sikkerhedsrude, der er ioverensstemmelse med den godkendte type, et EØF-typegodkendelses-mærke overflødiggøres al yderligere teknisk kontrol i de øvrige
medlemsstater;
for forruders vedkommende har sikkerhedsaspektet særlig stor betyd-
ning, fordi de i højere grad end de øvrige ruder risikerer at blive udsatfor voldsomme påvirkninger, dels i tilfælde af kollisioner, dels itilfælde af udefra kommende slag, med alvorlig legemsbeskadigelse tilfølge; de løsninger, der vælges, må, ud over at sikre harmonisering af
medlemsstaternes lovgivning, hvis indbyrdes forskelle skaber
hindringer for samhandelen, vælges ud fra hensynet til færdselssikker-heden og nødvendigheden af at forbedre denne —1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 2
(1) EFT nr. C 95 af 12. 4. 1990, s. 1.
(2) EFT nr. C 284 af 12. 11. 1990, s. 80, og afgørelse af 12. 2. 1992 (endnu
ikke offentliggjort i Tidende).
(3) EFT nr. C 225 af 10. 9. 1990, s. 9.
(4) EFT nr. L 42 af 23. 2. 1970, s. 1.
(5) EFT nr. L 220 af 8. 8. 1987, s. 44.
▼B
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
Artikel 1
1. Medlemsstaterne meddeler typegodkendelse for enhver type
sikkerhedsrude, der falder ind under det i punkt 1 i bilag I defineredeanvendelsesområde, og som opfylder de fastsatte konstruktions- ogafprøvningsforskrifter.
2. Medlemsstaterne meddeler standardtypegodkendelse for enhver
kørretøjstype, som opfylder de i bilag III fastsatte monteringsforsk-rifter.
3. Den medlemsstat, der har meddelt EØF-typegodkendelse, træffer,
eventuelt i samarbejde med de kompetente myndigheder i de øvrigemedlemsstater, de nødvendige foranstaltninger til i fornødent omfangat kontrollere, at produktionen er i overensstemmelse med dengodkendte type.
Artikel 2
Ansøgning om EØF-typegodkendelse indgives til en medlemsstat af
fabrikanten eller dennes befuldmægtigede. Den pågældende medlems-stat udsteder for hver type sikkerhedsrude, for hvilken den meddelertypegodkendelse i henhold til artikel 1, et EØF-typegodkendelsesmærke
til fabrikanten eller dennes befuldmægtigede efter forskrifterne i punkt
4.4 til4.7 i bil ag II.
Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at hindre, at der
anvendes mærker, der kan medføre, at sikkerhedsruder, som er type-
godkendt i henhold til artikel 1, kan forveksles.
Artikel 3
De kompetente myndigheder i hver medlemsstat sender inden for en
måned de kompetente myndigheder i de andre medlemsstater en kopi
af de typegodkendelsesskemaer, de udarbejder for hver type sikker-
hedsrude, og, for så vidt angår montering af sikkerhedsruder, for hverkøretøjstype, de meddeler godkendelse.
Artikel 4
Medlemsstaterne kan ikke forbyde markedsføring og anvendelse af
sikkerhedsruder af grunde, der vedrører deres konstruktion, såfremt deer forsynet med EØF-typegodkendelsesmærke.
Artikel 5
1. Såfremt den medlemsstat, der har meddelt EØF-typegodkendelse,
konstaterer, at flere sikkerhedsruder med det samme typegodkendelses-mærke ikke er i overensstemmelse med den type, den har godkendt,træffer den de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at produktionener i overensstemmelse med den godkendte type. De kompetentemyndigheder i den pågældende medlemsstat underretter de kompetente
myndigheder i de øvrige medlemsstater om, hvilke foranstaltninger de
har truffet; foranstaltningerne kan om nødvendigt omfatte inddragelseaf EØF-typegodkendelsen. Myndighederne træffer de samme foranstalt-ninger, hvis de af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstatfår underretning om en sådan manglende overensstemmelse.
2. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne underretter inden
for en måned hinanden om enhver inddragelse af en EØF-typegodken-delse samt om baggrunden for denne foranstaltning.
3. Såfremt den medlemsstat, der har meddelt EØF-typegodkendelse,
bestrider den manglende overensstemmelse, som den har fået underret-ning om, bestræber de berørte medlemsstater sig på at bilæggeuoverensstemmelsen. Kommissionen holdes underrettet. Den foretagerom nødvendigt passende konsultationer med henblik på at finde enløsning.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 3
▼B
Artikel 6
Enhver afgørelse om nægtelse eller inddragelse af typegodkendelse
eller om forbud mod markedsføring eller brug, der træffes på grundlag
af bestemmelser udstedt med henblik på gennemførelse af dette
direktiv, skal nøje begrundes. Sådanne afgørelser meddeles de pågæl-dende med oplysning om, hvilke retsmidler der findes i henhold tilmedlemsstaternes lovgivning, og hvilke frister der gælder for deresanvendelse.
Artikel 7
Medlemsstaterne kan ikke nægte EØF-standardtypegodkendelse eller
national godkendelse af en køretøjstype eller nægte eller forbyde salg,ibrugtagning eller brug af et køretøj af grunde, der vedrører sikkerheds-
ruderne, såfremt disse er forsynet med EØF-typegodkendelsesmærke og
monteret som foreskrevet i bilag III.
Artikel 8
I dette direktiv forstås ved »køretøj« alle motorkøretøjer, der er bestemt
tilfærdselpå vej, og som har mindst fire hjulog en konstruktivtbestemt maksimumshastighed på over 25 km/h, samt påhængskøretøjerhertil, dog med undtagelse af skinnekøretøjer, landbrugs- eller skov-brugstraktorer og -maskiner og entreprenørmaskiner.
Den internationale klassificering af disse køretøjer er den, der er fastsat
i bemærkning b) i bilag I til direktiv 70/156/EØF.
Artikel 9
Ændringer, der er nødvendige for at tilpasse forskrifterne i bilagene til
den tekniske udvikling, vedtages af Kommissionen efter frem-
gangsmåden i artikel13 i direktiv 70/156/EØF.
Artikel 10
1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør inden den 1. juli 1992
de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.De underretter straks Kommissionen herom.
Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, skal de indeholde
en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsenledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvis-
ning fastsættes af medlemsstaterne.
De anvender disse bestemmelser fra den 1. oktober 1992.2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattetaf dette direktiv.
Artikel 11
Dette direktiv er rettet tilmedl emsstaterne.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 4
▼B
BILAGSFORTEGNELSE
BILAG I Anvendelsesområde og definitioner
BILAG II Ruder — Konstruktions- og afprøvningsforskrifter, ansøgning
om EØF-typegodkendelse, mærker, EØF-typegodkendelse,
ændring eller udvidelse af EØF-typegodkendelse, produktio-
nens overensstemmelse og sanktioner i tilfælde af manglende
overensstemmelse
BILAG II A Generelle prøvebetingelser
BILAG II B Forruder af almindeligt lamineret glasBILAG II C Forruder af behandlet lamineret glas
BILAG II D Forruder af plexiglas
BILAG II E Gruppering af forruder tilbrug ved afprøvning med henbl ik
på EØF-typegodkendelse
BILAG II F Fremgangsmåde tilbestemmel se af afprøvningszonerne på
forruder tilkøretøjer i kl asse M
1i forhold til V-punkterne
BILAG II G Fremgangsmåde tilbestemmel se af H-punktet og den faktiske
torsovinkel ved siddepladserne i køretøjer i klasse M1
BILAG II H Ruder af glas med ensartet hærdning
BILAG II I Andre ruder af lamineret glas end forruderBILAG II J Andre ruder af plexiglas end forruder
BILAG II K Sikkerhedsruder beklædt med plastmateriale (på den indven-
dige side)
BILAG II L Dobbeltruder
BILAG II M Måling af segmenthøjden og anslagspunkternes placering
BILAG II N Eksempler på EØF-typegodkendelsesmærkerBILAG II O Kontrolaf produktionens overensstemmel se
BILAG II P Meddelelse vedrørende EØF-typegodkendelse, udvidelse,
nægtelse eller inddragelse af EØF-typegodkendelse samt
endeligt ophør af produktionen af en type sikkerhedsrude
Tillæg 1 Forruder af lamineret glasTillæg 2 Forruder af plexiglas
Tillæg 3 Ruder af glas med ensartet hærdning
Tillæg 4 Andre ruder af lamineret glas end forruderTillæg 5 Andre ruder af plexiglas end forruder
Tillæg 6 Enheder med dobbeltruder
Tillæg 7 Indhold af forrudefortegnelsenBILAG III Køretøjer — Forskrifter for montering af forruder og andre
ruder end forruder på køretøjer
Tillæg Bilag til EØF-standardtypegodkendelsesattesten for en køre-
tøjstype med hensyn tilmonteringen af sikkerhedsruder1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 5
▼B
BILAGI
ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
1. ANVENDELSESOMRÅDE
Dette direktiv gælder for sikkerhedsruder og materialer til forruder
og andre ruder samt glasadskillelser på motorkøretøjer og påhæng-
skøretøjer dertil samt deres montering med undtagelse af glas til
lygter og signalapparater og til instrumentbrættet, specialruder, der
yder beskyttelse mod slagpåvirkninger, flader udelukkende af
plastic, der er bestemt til at anvendes ved konstruktionen af køre-
tøjer af klasse 0, autocampere, soltage, bagruder i køretøjer af
cabriolet-typen og side-partier i terrængående køretøjer samt
forruder beregnet tilkøretøjer, der anvendes under ekstreme
forhold, og som har en maksimumshastighed på 40 km/h.
2. DEFINITIONER
I dette direktiv forstås ved:
2.1.rudeafhærdetglas: en rude bestående af et enkelt glaslag, som har
været underkastet en specialbehandling for at øge dets mekaniske
modstandsdygtighed og begrænse splintringen i tilfælde af brud
2.2.rudeaflamineretglas: en rude bestående af mindst to glaslag, som
holdes sammen af et eller flere mellemlæg af plastmateriale; lami-
neret glas kan være:
2.2.1.almindeligt: hvis ingen af de glaslag, det består af, er behandlet,
eller
2.2.2.behandlet: hvis mindst et af de glaslag, det består af, har været
underkastet en specialbehandling for at øge dets mekaniske
modstandsdygtighed og begrænse splintringen i tilfælde af brud
2.3.sikkerhedsrudebeklædtmedplastmateriale: en rude som defineret i
punkt 2.1 og 2.2, der på den indvendige side er beklædt med et lag
plastmateriale
2.4.sikkerhedsrudeafplexiglas: en rude af lamineret glas med et enkelt
glaslag og et eller flere plastlag, hvoraf mindst ét fungerer som
mellemlæg. Plastlaget (plastlagene) befinder sig på den indvendige
side, når ruden er monteret på køretøjet
2.5.flade udelukkende af plastic: en gennemsigtig flade, der udeluk-
kende er fremstillet af polymert organisk materiale
2.6.gruppe af forruder: en gruppe bestående af forruder af forskellig
form og dimension, hvis mekaniske egenskaber, splintringsmåde
og opførselunder vind- og vejrbestandighedsprøven underkastes
en undersøgelse
2.6.1.plan forrude: en forrude uden en nominelkrumning, der giver sig
udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter
2.6.2.buet forrude: en forrude med en nominelkrumning, der giver sig
udtryk i en segmenthøjde på over 10 mm pr. løbende meter
2.7.dobbeltvindue: en enhed bestående af to ruder, der er monteret
særskilt i samme åbning på køretøjet
2.8.dobbeltrude: en enhed bestående af to ruder, der er samlet perma-
nent fra fabrikken og adskilt af et ensartet mellemrum
2.8.1.symmetriskdobbeltrude: en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er af
samme type (hærdet, lamineret osv.) og har samme primære og
sekundære kendetegn
2.8.2.asymmetrisk dobbeltrude: en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er
af forskellig type (hærdet, lamineret osv.) og har forskellige
primære og/eller sekundære kendetegn
2.9.primære kendetegn: kendetegn, der i væsentlig grad ændrer en
rudes optiske og/eller mekaniske egenskaber på en måde, der har
stor betydning for dens funktion på køretøjet. Disse kendetegn
omfatter ligeledes handelsnavn eller fabriksmærke
2.10.sekundære kendetegn: kendetegn, der kan ændre en rudes optiske
og/eller mekaniske egenskaber på en måde, der har betydning for1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 6
▼B
dens funktion på køretøjet. Betydningen af ændringen vurderes ud
fra vanskelighedsindekset
2.11.vanskelighedsindeks: en klassifikation i to grader af variationer
observeret i praksis i hvert enkelt af de sekundære kendetegn.
Overgangen fra indeks 1 tilindeks 2 indicerer, at yderl igere afprøv-
ning er påkrævet
2.12.udfoldetfladeafenforrude: fladen af det mindste rektangel af glas,
hvoraf der kan fremstilles en forrude
2.13.enforrudeshældningsvinkel: den vinkel, der dannes af det lodrette
plan og den rette linje, der forbinder forrudens over- og underkant,
idet denne rette linje tages i et lodret plan, der går gennem køretø-
jets længdeakse
2.13.1. hældningsvinklen måles på et køretøj, der står på jorden, og som,
hvis det drejer sig om et køretøj tilpassagertransport, skalvære i
køreklar stand, fyldt op med brændstof, kølervæske og smøre-
middelog forsynet med værktøj og reservehjul(hvis de l everes
som standardudstyr af fabrikanten); vægten af føreren og, hvis det
drejer sig om et køretøj til passagertransport, tillige vægten af en
passager på forsædet skalmedregnes, idet fører og passager hver
sættes til75 kg + / − 1 kg
2.13.2. køretøjer med hydropneumatisk, hydraulisk eller pneumatisk
hjulophæng eller automatisk belastningsafhængig niveauregulering
afprøves i den af fabrikanten foreskrevne normale kørestilling
2.14.segmenthøjden h: den maksimale afstand mellem rudens indven-
dige flade og et plan gående gennem rudens kanter. Denne afstand
måles omtrent vinkelret på ruden (se bilag II M, fig. 1)
2.15.rudetype: de i punkt 2.1 til2.4 definerede ruder, der ikke indbyrdes
udviser væsentlige forskelle, navnlig med hensyn til de i bilag II B,
II C, II D, II H, II I, II J, II K og II L anførte primære og sekun-
dære kendetegn
2.15.1. selv om en ændring af de primære kendetegn indebærer, at der er
tale om en ny produkttype, anerkendes det, at en ændring af form
og dimensioner i visse tilfælde ikke nødvendigvis medfører pligt til
at udføre en komplet serie prøver. Til nogle af de prøver, der er
specificeret i de enkelte bilag, kan ruderne slås sammen i grupper,
hvis det er åbenbart, at de har analoge primære kendetegn
2.15.2. ruder, der kun udviser indbyrdes forskelle med hensyn til de sekun-
dære kendetegn, kan betragtes som hørende tilsamme type; nogl e
af prøverne kan dog udføres på prøveeksemplarer af disse ruder,
hvis afprøvningsforskrifterne udtrykkeligt tillader udførelse af
prøver af denne art
2.16.køretøjstype: i forbindelse med montering af sikkerhedsruder, køre-
tøjer, som ikke udviser væsentlige forskelle, navnlig med hensyn til
typen af de ruder som defineret i punkt 2.15, der er monteret på
køretøjet
2.17.krumningen r: den omtrentlige værdi af den mindste radius af
forrudens bue målt i den mest buede zone.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 7
▼B
BILAGII
RUDER — KONSTRUKTIONS- OG AFPRØVNINGSFORSKRIFTER,
ANSØGNING OM EØF-TYPEGODKENDELSE, MÆRKER, EØF-TYPE-
GODKENDELSE, ÆNDRING ELLER UDVIDELSE AF EØF-
TYPEGODKENDELSE, PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
OG SANKTIONER I TILFÆLDE AF MANGLENDE OVERENSSTEM-
MELSE
1. KONSTRUKTIONS- OG AFPRØVNINGSFORSKRIFTER
1.1. Generelle specifikationer
1.1.1. Alt glas, specielt glas til fremstilling af forruder, skal være af en
sådan kvalitet, at risikoen for legemsbeskadigelse i tilfælde af
brud er mindst mulig. Glasset skal være tilstrækkelig modstands-
dygtigt over for de påvirkninger, der kan forekomme under normal
kørsel, samt over for atmosfæriske og termiske faktorer, kemiske
stoffer, brand og slid.
1.1.2. Sikkerhedsglas skal desuden være tilstrækkelig gennemsigtigt, må
ikke medføre nævneværdig fortegning af genstande set gennem
forruden og må ikke give anledning til forveksling af farverne i
vejskiltning. I tilfælde af brud på forruden skal føreren fortsat
kunne se vejen tilstrækkelig tydeligt til på fuldt betryggende måde
at kunne bremse og bringe køretøjet tilstandsning.
1.2. Særlige specifikationer
Alle typer sikkerhedsruder skal alt efter, hvilken kategori de
tilhører, opfylde følgende særlige specifikationer:
1.2.1. ruder af glas med ensartet hærdning: kravene i bilag II H1.2.2. forruder af almindeligt lamineret glas: kravene i bilag II B
1.2.3. andre ruder af almindeligt lamineret glas end forruder: kravene i
bilag II I
1.2.4. forruder af behandlet lamineret glas: kravene i bilag II C
1.2.5. sikkerhedsruder beklædt med plastmateriale: ud over de relevante
forskrifter ovenfor, kravene i bilag II K
1.2.6. forruder af plexiglas: kravene i bilag II D
1.2.7. andre ruder af plexiglas end forruder: kravene i bilag II J
1.2.8. dobbeltruder: kravene i bilag II L.
1.3. Afprøvning
1.3.1. Der foreskrives følgende prøver:1.3.1.1.Brud-ogsplintringsprøve
Formålet med denne prøve er:
1.3.1.1.1. at kontrollere, at brud og splintring sker på en sådan måde, at risi-
koen for legemsbeskadigelse er mindst mulig
1.3.1.1.2. når det drejer sig om forruder af behandlet lamineret glas, at
kontrollere udsynet efter brud.
1.3.1.2.Afprøvningafdenmekaniske modstandsdygtighed
1.3.1.2.1. Slagprøve med en kugle
Denne omfatter to prøver, én med en kugle på 227 g og én med en
kugle på 2 260 g.
1.3.1.2.1.1. Prøven med en kugle på 227 g. Formålet med denne prøve er at
vurdere mellemlæggets vedhængningsevne i lamineret glas og den
mekaniske modstandsdygtighed af glas med ensartet hærdning.
1.3.1.2.1.2. Prøven med en kugle på 2 260 g. Formålet med denne prøve er at
vurdere lamineret glas' evne til at modstå gennemtrængning af
kuglen.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 8
▼B
1.3.1.2.2. Prøve med attraphoved
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at ruden opfylder
kravene om begrænsning af hovedlæsioner ved stød mod forruder,
laminerede ruder og andre ruder af plexiglas end forruder samt
enheder med dobbeltruder, der benyttes som sideruder.
1.3.1.3.Afprøvningafvind-ogvejrbestandigheden
1.3.1.3.1. Slidprøve
Formålet med denne prøve er at konstatere, om en sikkerhedsrudes
modstandsdygtighed over for afslidning ligger over en nærmere
specificeret værdi.
1.3.1.3.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje tempera-
turer
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at der ved langvarig
udsættelse for høje temperaturer ikke forekommer blærer eller
andre fejl i mellemlægget i lamineret glas og i ruder af plexiglas.
1.3.1.3.3. Lyspåvirkningsprøve
Formålet med denne prøve er at konstatere, om der ved langvarig
lyspåvirkning sker en væsentlig reduktion af lystransmissionen i
ruder af lamineret glas, plexiglas og glas beklædt med plastmate-
riale, eller om ruderne misfarves i væsentlig grad.
1.3.1.3.4. Luftfugtighedsprøve
Formålet med denne prøve er at konstatere, om ruder af lamineret
glas, plexiglas og glas beklædt med plastmateriale kan modstå lang-
varig udsættelse for luftfugtighed uden at forandres i væsentlig
grad.
1.3.1.3.5. Prøve af modstands dygtigheden over for temperaturfor-
andringer
Formålet med denne prøve er at konstatere, om plastmaterialet
(plastmaterialerne) i sikkerhedsruder som defineret i punkt 2.3 og
2.4 i bilag I kan modstå langvarig udsættelse for ekstreme tempera-
turer uden at forandres i væsentlig grad.
1.3.1.4.Afprøvningafdeoptiske egenskaber
1.3.1.4.1. Lystransmissionsprøve
Formålet med denne prøve er at konstatere, om sikkerhedsruders
normale lystransmission ligger over en bestemt værdi.
1.3.1.4.2. Prøve af den optiske forvrængning
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at fortegningen af
genstande set gennem forruden ikke er så stor, at den generer
føreren.
1.3.1.4.3. Prøve af sek undærbilledseparationen
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at den vinkel, der
adskiller sekundærbilledet fra primærbilledet, ikke overstiger en
bestemt værdi.
1.3.1.4.4. Farveidentifikationsprøve
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at der ikke er nogen
risiko for at forveksle farver set gennem en forrude.
1.3.1.4.5. Brandbestandighedsprøve
Formålet med denne prøve er at kontrollere, at den indvendige
flade af en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 og 2.4 i bilag
I er tilstrækkelig svært antændelig.
1.3.1.5.Afprøvningafmodstandsdygtighedenoverforkemiske stoffer
Formålet med denne prøve er at konstatere, at den indvendige flade
af en sikkerhedsrude som defineret i punkt 2.3 og 2.4 i bilag I kan
modstå udsættelse for de kemiske stoffer, der normalt forefindes
eller benyttes i et køretøj (f.eks. rengøringsmidler osv.) uden at
forandres.
1.3.2.Prøver, der skal udføres på de i punkt 2.1 til 2.4 i bilag I define-
redekategorierafruder
1.3.2.1. Sikkerhedsruder underkastes de i tabellen anførte prøver:1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 9
Forruder Andre ruder
Almindeligt lamineret glas Behandlet lamineret glas Plexiglas
Hærdet glasLamineret
glasPlexiglas
II II P III III P IV
Brud og splintring — — II C/4 II C/4 — II H/2 — —
Mekanisk modstandsdygtighed:
— kugle på 227 g: II B/4.3 II B/4.3 II B/4.3 II B/4.3 II B/4.3 II H/3.1 II I/4 II I/4
— kugle på 2 260 g: II B/4.2 II B/4.2 II B/4.2 II B/4.2 II B/4.2 — — —
Attraphoved (1) II B/3 II B/3 II B/3 II B/3 II D/3 — II I/3 II B/3
Slid:
— udvendig side II B/5.1 II B/5.1 II B/5.1 II B/5.1 II B/5.1 — II B/5.1 II B/5.1
— indvendig side — II K/2 — II K/2 II K/2 II K/2 (2) II K/2 (2) II K/2
Høje temperaturer II A/5 II A/5 II A/5 II A/5 II A/5 — II A/5 II A/5
Lyspåvirkning II A/6 II A/6 II A/6 II A/6 II A/6 — II A/6 II A/6
Luftfugtighed II A/7 II A/7 II A/7 II A/7 II A/7 II A/7 (2) II A/7 II A/7
Lystransmission II A/9.1 II A/9.1 II A/9.1 II A/9.1 II A/9.1 II A/9.1 II A/9.1 II A/9.1
Optisk forvrængning II A/9.2 II A/9.2 II A/9.2 II A/9.2 II A/9.2 — —
Sekundærbillede II A/9.3 II A/9.3 II A/9.3 II A/9.3 II A/9.3 — —
Farveidentifikation II A/9.4 II A/9.4 II A/9.4 II A/9.4 II A/9.4 — — —
Modstandsdygtighed over for tempera-
turforandringer — II A/8 — II A/8 II A/8 II A/8 (2) II A/8 (2) II A/8
Brandbestandighed — II A/10 — II A/10 II A/10 II A/10 (2) II A/10 (2) II A/10
Modstandsdygtighed over for kemiske
stoffer — II A/11 — II A/11 II A/11 II A/11 (2) II A/11 (2) II A/11
(1) Denne prøve skal tillige udføres på dobbeltruder i henhold til bilag II L, punkt 3 (II L/3).
(2) Hvis plastbeklædt på den indvendige side.
NB: En reference som f.eks. II C/4 henviser til bilag II C og til punkt 4 i dette bilag, hvor der findes en beskrivelse af den relevante prøve og godken-
delseskravene.▼B1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 10
▼B
1.3.2.2. En sikkerhedsrude typegodkendes, hvis den opfylder alle krav i de i
tabellen ovenfor anførte relevante forskrifter.
2. ANSØGNING OM TYPEGODKENDELSE
2.1. Ansøgning om typegodkendelse af en rudetype indgives af sikker-
hedsrudefabrikanten eller dennes befuldmægtigede.
2.2. For hver type sikkerhedsrude ledsages ansøgningen af de nedenfor
anførte dokumenter i tre eksemplarer og følgende oplysninger:
2.2.1. teknisk beskrivelse med angivelse af alle primære og sekundære
kendetegn, og
2.2.1.1. for andre ruder end forruder, tegninger i et format, der ikke må
være større end format A4 eller er foldet til dette format, der
angiver:
— største flade
— mindste vinkel mellem to hosliggende sider på ruden— evt. største segmenthøjde
2.2.1.2. for forruder:2.2.1.2.1. en fortegnelse over modeller af forruder, for hvilke der ansøges om
typegodkendelse, med angivelse af køretøjsfabrikanternes navn
samt køretøjstype og -klasse
2.2.1.2.2. tegninger i målestok 1:1 for klasse M
1's vedkommende og i
målestok 1:1 eller 1:10 for alle andre køretøjsklassers vedkom-
mende samt diagrammer af forruderne og deres placering på
køretøjet, der tilstrækkelig detaljeret viser:
2.2.1.2.2.1. evt. forrudens placering i forhold til førersædets R-punkt2.2.1.2.2.2. forrudens hældningsvinkel2.2.1.2.2.3. ryglænets hældningsvinkel
2.2.1.2.2.4. beliggenhed og størrelse af de zoner, hvori kontrollen af de optiske
egenskaber skaludføres
2.2.1.2.2.5. forrudens udfoldede flade
2.2.1.2.2.6. forrudens største segmenthøjde
2.2.1.2.2.7. forrudens krumning (udelukkende til brug for gruppering af
forruder)
2.2.1.3. for dobbeltruder, tegninger i et format, der ikke må være større end
format A4 eller er foldet til dette format, og som ud over de i punkt
2.2.1.1 anførte oplysninger angiver:
— hver enkelt rudes type
— fastgørelsesmåde (organisk, glas-glas eller glas-metal)— nominel bredde af mellemrummet mellem de to ruder.
2.3. Ansøgeren skal desuden fremstille et tilstrækkeligt antal prøveek-
semplarer af færdige ruder af de relevante modeller, evt. efter
aftale med den tekniske tjeneste, der foretager afprøvningen.
2.4. Den kompetente myndighed kontrollerer inden meddelelse af type-
godkendelse, om de dispositioner, der er truffet for effektivt at
kontrollere produktionens overensstemmelse, er tilstrækkelige.
3. MÆRKER
3.1. Alle sikkerhedsruder, herunder de prøveeksemplarer, der fremstilles
tiltypegodkendel se, skalvære forsynet med fabrikantens fabriks-
eller varemærke. Dette mærke skal være tydeligt, let læseligt og
uudsletteligt.
4. EØF-TYPEGODKENDELSE
4.1. Hvis de prøveeksemplarer, der fremstilles til typegodkendelse,
opfylder forskrifterne i punkt 1.1 til 1.3, meddeles typegodkendelse
for den pågældende type sikkerhedsruder.
4.2. Der tildeles et typegodkendelsesnummer til hver godkendt type som
defineret i bilag II H, II I, II J og II L eller, for forruders vedkom-
mende, tilhver typegodkendt gruppe. De to første cifre (på1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 11
▼B
nuværende tidspunkt 00 for originaldirektivet) er et sekvens-
nummer, der angiver, hvilket nummer den seneste større tekniske
ændring af direktivet er i rækken af ændringer på datoen for
meddelelse af typegodkendelse. Én og samme medlemsstat kan
ikke tildele dette nummer til en anden type sikkerhedsrude eller
gruppe af sikkerhedsruder.
4.3. Enhver typegodkendelse, udvidelse af typegodkendelse eller
nægtelse af typegodkendelse af en type sikkerhedsrude i henhold
til dette direktiv meddeles medlemsstaterne ved brug af en medde-
lelsesformular, der svarer til modellen i bilag II P og tillæggene
hertil.
4.3.1. For forruders vedkommende ledsages meddelelsesformularen om
EØF-typegodkendelse af et dokument, hvori er opstillet en forteg-
nelse over hver enkelt forrudemodel i den typegodkendte gruppe
samt denne gruppes kendetegn i henhold til tillæg 7 til bilag II P.
4.4. På hver enkelt sikkerhedsrude og dobbeltrude, der svarer til en
rudetype, for hvilken der er meddelt typegodkendelse i henhold til
dette direktiv, anbringes synligt, ud over det i punkt 3.1 foreskrevne
mærke, et EØF-typegodkendelsesmærke. Hver enkelt rude i en
dobbeltrude kan desuden være forsynet med ethvert andet typegod-
kendelsesmærke, som den pågældende rude er blevet tildelt.
Typegodkendelsesmærket består af:
4.4.1. et rektangel, hvori er placeret bogstavet lille »e« efterfulgt af
kendingsnummeret eller kendingsbogstaverne for den medlemsstat,
der har meddelt typegodkendelse (1)
4.4.2. typegodkendelsesnummeret, der anbringes til højre for det i punkt
4.4.1 nævnte rektangel.
4.5. De nedenfor anførte yderligere symboler anbringes i nærheden af
typegodkendelsesmærket:
4.5.1. for forruder:
II for almindeligt lamineret glas (II/P, hvis det er beklædt) (2)
III for behandlet lamineret glas (III/P, hvis det er beklædt) (2)
IV for plexiglas
4.5.2. V for andre ruder end forruder, der falder ind under bestemmel-
serne i punkt 9.1.4.2 i bilag II A
4.5.3. VI for dobbeltruder.
4.6. Typegodkendelsesmærket og symbolet skal være tydelige, let læse-
lige og uudslettelige.
4.7. I bilag II N er vist eksempler på typegodkendelsesmærker.
5. ÆNDRING ELLER UDVIDELSE AF EN EØF-TYPEGODKEN-
DELSE FOR EN TYPE SIKKERHEDSRUDE
5.1. Enhver ændring af en type sikkerhedsrude eller, hvis det drejer sig
om forruder, enhver tilføjelse af forruder til en gruppe meddeles
den myndighed, der har meddelt typegodkendelse for den pågæl-
dende rudetype. Denne myndighed kan derefter:
5.1.1. enten finde, at ændringerne ikke indebærer risiko for nævneværdige
uheldige følgevirkniger, og, hvis det drejer sig om forruder, at den
nye type falder inden for den gruppe forruder, der er typegodkendt,
og at sikkerhedsruden under alle omstændigheder fortsat opfylder
forskrifterne
5.1.2. eller anmode om en ny prøverapport fra den tekniske tjeneste, der
har foretaget afprøvningen.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 12
(1) 1 for Forbundsrepublikken Tyskland, 2 for Frankrig, 3 for Italien, 4 for Nederlandene,
6 for Belgien, 9 for Spanien, 11 for Det Forenede Kongerige, 13 for Luxembourg, 18for Danmark, 21 for Portugal, IRL for Irland, EL for Grækenland ►
A1, 12 for Østrig,
17 for Finland og 5 for Sverige ◄.
(2) I overensstemmelse med definitionen i punkt 2.3 i bilag I.
▼B
5.2. Meddelelse
5.2.1. Bekræftelse af typegodkendelse eller nægtelse (eller udvidelse) af
typegodkendelse meddeles medlemsstaterne efter den frem-
gangsmåde, der er anført i punkt 4.3.
5.2.2. Den kompetente myndighed, der har meddelt udvidelse af en type-
godkendelse, forsyner hver enkelt meddelelse om udvidelse med et
sekvensnummer.
6. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
6.1. Sikkerhedsruder, for hvilke der er meddelt typegodkendelse i
henhold til dette direktiv, skal være fremstillet således, at de svarer
tilden godkendte type og opfyl der forskrifterne i punkt 1 ovenfor.
6.2. Der foretages en permanent produktionskontrol for at kontrollere, at
forskrifterne i punkt 6.1 overholdes.
6.3. Indehaveren af en typegodkendelse skal bl.a.:
6.3.1. sørge for, at der findes procedurer tilkontrolaf produktkval iteten
6.3.2. have adgang tildet udstyr, der kræves tilkontrolaf hver godkendt
types overensstemmelse
6.3.3. registrere prøveresultaterne og de vedlagte dokumenter (1), der skal
være tilgængelige i et tidsrum, der fastsættes efter aftale med den
kompetente myndighed
6.3.4. analysere resultaterne af hver enkelt type afprøvning for at kontrol-
lere og sikre, at produktet har stabile egenskaber, med forbehold af
den med industriproduktion forbundne variation
6.3.5. sørge for, at hver produkttype mindst underkastes de i bilag II O til
dette direktiv foreskrevne prøver
6.3.6. sørge for, at der, såfremt prøveeksemplarer viser tegn på
manglende overensstemmelse med den udførte type afprøvning,
gennemføres en ny prøveudtagning og afprøvning. Der træffes alle
nødvendige foranstaltninger for at genetablere den tilsvarende
produktions overensstemmelse.
6.4. Den kompetente myndighed kan til enhver tid kontrollere de over-
ensstemmelseskontrolmetoder, der anvendes i den enkelte
produktionsenhed (se punkt 1.3 i bilag II O).
6.4.1. Ved hver inspektion skalprøverapporter og produktionsover-
vågningsoptegnelser udleveres til inspektøren.
6.4.2. Denne kan udtage stikprøver, som afprøves på fabrikantens labora-
torium. Hvor stort et antalstikprøver, der mindst skaludtages, kan
fastsættes i forhold til resultaterne af fabrikantens egen kontrol.
6.4.3. Hvis kvalitetsniveauet synes at være utilfredsstillende, eller hvis det
synes påkrævet at efterprøve gyldigheden af de prøver, der er
udført i henhold til punkt 6.4.2, kan inspektøren udtage prøver,
som sendes tilden tekniske tjeneste, der har foretaget typegodken-
delsesafprøvningen.
6.4.4 Den kompetente myndighed kan udføre en hvilken som helst af de i
dette direktiv foreskrevne prøver.
6.4.5. De kompetente myndigheder giver normalt bemyndigelse til to
inspektioner om året. Konstateres der negative resultater under en
af disse inspektioner, sørger den kompetente myndighed for, at
alle nødvendige foranstaltninger træffes for så hurtigt som muligt
at genetablere produktionens overensstemmelse.
7. SANKTIONER FOR MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE
7.1. En typegodkendelse for en type sikkerhedsruder, der er meddelt i
henhold til dette direktiv, kan inddrages, hvis den i punkt 6.1
ovenfor anførte betingelse ikke er overholdt.
7.2. Hvis en medlemsstat inddrager en typegodkendelse, som den tidli-
gere har meddelt, underretter den straks de øvrige medlemsstater1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 13
(1) Resultaterne af brud- og splintringsprøven registreres, selv om der ikke kræves fotogra-
fisk aftryk.
▼B
ved brug af en kopi af den meddelelsesformular vedrørende type-
godkendelse, der svarer til den i bilag II P anførte model.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 14
▼B
BILAGIIA
GENERELLE PRØVEBETINGELSER
1. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVE
1.1. Den rude, der skalafprøves, må ikke være stramt fastspændt; den
kan dog fæstnes til en lignende rude ved hjælp af tape, der klæbes
på hele kanten.
1.2. Tilat fremkal de brud benyttes en hammer med en masse på ca. 75 g
eller et andet redskab, der giver det samme resultat. Spidsens krum-
ningsradius skalvære 0,2 mm ± 0,05 mm.
1.3. Der udføres en prøve i hvert foreskrevet anslagspunkt.
1.4. Splintringen undersøges ud fra optagelser på fotografisk kontakt-
papir, idet eksponeringen påbegyndes senest ti sekunder efter
slaget og afsluttes senest tre minutter efter dette. Det er kun de
mørkeste linjer i det oprindelige brud, der tages i betragtning.
Laboratoriet opbevarer fotografierne af splintringen.
2. SLAGPRØVE MED EN KUGLE2.1. Prøve med en kugle på 227 g
2.1.1.Prøveudstyr
2.1.1.1. En kugle af hærdet stål med en masse på 227 g ± 2 g og en
diameter på ca. 38 mm.
2.1.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en
nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at
give kuglen en hastighed, der svarer til den hastighed, den ville
kunne opnå under frit fald. Hvis der anvendes en anordning, der
slynger kuglen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastig-
heden under frit fald.
2.1.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1, bestående af to stålrammer,
hvis kanter er 15 mm brede, som kan stilles oven på hinanden, og
som er forsynet med gummipakninger med en tykkelse på ca. 3 mm,
en bredde på 15 mm og en hårdhed på 50 IRHD.
Den nederste ramme hviler på en stålkasse med en højde på ca.
150 mm. Den rude, der skal afprøves, holdes på plads af den
øverste ramme, der har en masse på ca. 3 kg. Stativet er svejset
fast på en ca. 12 mm tyk stålplade, der hviler på jorden på en
gummiplade med en tykkelse på ca. 3 mm og en hårdhed på
50 IRHD.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 15
▼B
Figur1
Stativ til slagprøve med en kugle
2.1.2.Prøvebetingelser
— temperatur: 20º C ± 5º C
— tryk: mellem 860 og 1 060 mbar— relativ luftfugtighed: 60 ± 20 %.
2.1.3.Prøveemne
Prøveemnet skalvære pl ant og kvadratisk med en side på 300 mm
± 10/ − 0 mm.
2.1.4.Fremgangsmåde
Prøveemnet udsættes for den specificerede temperatur i mindst fire
timer umiddelbart før prøvens påbegyndelse. Prøveemnet anbringes
på stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på
kuglens anslagsretning med en tolerance på under 3º.
Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets
geometriske centrum, hvis faldhøjden er under eller lig med 6 m,
eller højst 50 mm fra prøveemnets centrum, hvis faldhøjden er
over 6 m. Kuglen skal ramme den side af prøveemnet, der er
sikkerhedsrudens udvendige side, når denne er monteret på køre-
tøjet. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt.
2.2. Prøve med en kugle på 2260 g
2.2.1.Udstyr
2.2.1.1. En kugle af hærdet stål med en masse på 2 260 g ± 20 g og en
diameter på ca. 82 mm.
2.2.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en
nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at
give kuglen en hastighed, der svarer til den hastighed, den ville
kunne opnå under frit fald. Hvis der anvendes en anordning, der
slynger kuglen ud, skal hastighedstolerancen være ± 1 % af hastig-
heden under frit fald.
2.2.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1, og som er identisk med det,
der er beskrevet i punkt 2.1.1.3.
2.2.2.Prøvebetingelser
— temperatur: 20º C ± 5º C
— tryk: mellem 860 og 1 060 mbar— relativ luftfugtighed: 60 ± 20 %.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 16
▼B
2.2.3.Prøveemne
Prøveemnet skalvære pl ant og kvadratisk med en side på 300 mm
± 10/ − 0 mm eller udskåret af den planeste del af en forrude eller
en anden sikkerhedsrude med krumning.
Prøven kan også udføres på en hel forrude eller en hel sikkerheds-
rude med krumning. I så fald skal der være en god kontakt mellem
sikkerhedsruden og stativet.
2.2.4.Fremgangsmåde
Prøveemnet udsættes for den specificerede temperatur i mindst fire
timer umiddelbart før prøvens påbegyndelse. Prøveemnet anbringes
på stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på
kuglens anslagsretning med en tolerance på under 3º.
Når det drejer sig om plexiglas, holdes prøveemnet på plads på
stativet ved hjælp af klemmer.
Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm fra prøveemnets
geometriske centrum. Kuglen skal ramme den side af prøveemnet,
der er sikkerhedsrudens udvendige side, når denne er monteret på
køretøjet. Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt.
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED3.1. Udstyr
3.1.1. Et attraphoved med kugle- eller halvkugleform udført i hård kryds-
finér og beklædt med et lag aftageligt filt og eventuelt forsynet med
en tværstang af træ. Mellem den kugleformede del og tværstangen
anbringes et mellemstykke, der forestiller halsen og på den anden
side af tværstangen en monteringsstang.
Dimensionerne er anført på fig. 2.
Dette apparats samlede masse skal være 10 kg ± 0,2 kg.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 17
▼B
Figur2
Attraphoved
3.1.2. En anordning, der gør det muligt at lade attraphovedet falde frit fra
en nærmere angivet højde, eller en anordning, der gør det muligt at
give attraphovedet en hastighed, der svarer tilden hastighed, det
ville kunne opnå under frit fald.
Hvis der anvendes en anordning, der slynger attraphovedet ud, skal
hastighedstolerancen være ± 1 % af hastigheden under frit fald.
3.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1, tilafprøvning af pl ane
prøveemner. Stativet består af to stålrammer, hvis kanter er 50 mm
brede, som kan stilles oven på hinanden, og som er forsynet med
gummipakninger med en tykkelse på ca. 3 mm, en bredde på
15 mm ± 1 mm og en hårdhed på 70 IRHD. Den øverste ramme
fastspændes tilden nederste med mindst otte bol te.
3.2. Prøvebetingelser
— temperatur: 20º C ± 5º C
— tryk: mellem 860 og 1 060 mbar
— relativ luftfugtighed: 60 ± 20 %1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 18
▼B
Figur3
Stativ til prøver med attraphoved
3.3. Fremgangsmåde
3.3.1.Prøvepåetplantprøveemne
Det plane prøveemne med en længde på 1 100 mm + 5/ − 2 mm og
en bredde på 500 mm + 5/ − 2 mm holdes ved en konstant tempe-
ratur på 20º C ± 5º C i mindst fire timer umiddelbart før
afprøvning.
Prøveemnet fastspændes tilstativets rammer (3.1.3); bol tene
spændes således, at prøveemnet højst kan flytte sig 2 mm under
prøven. Prøveemnets plan skal være omtrent vinkelret på attrapho-
vedets anslagsretning. Anslagspunktet må højst være 40 mm fra
prøveemnets geometriske centrum. Attraphovedet skalramme den
side af prøveemnet, der er den indvendige side af sikkerhedsruden,
når denne er monteret på køretøjet. Attraphovedet må kun frem-
bringe et enkelt anslagspunkt.
Filtbeklædningen udskiftes efter tolv prøver.
3.3.2.Prøver på en hel forrude (kun prøver, hvor faldhøjden er under
ellerligmed1,5m)
Forruden anbringes frit på et stativ med en gummipakning med en
hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm, idet bredden af
kontaktfladen på hele omkredsen er ca. 15 mm. Stativet skal bestå
af et fast stykke, der svarer tilforrudens form, sål edes at attrapho-
vedet rammer den indvendige side.
Om nødvendigt holdes forruden på plads på stativet ved hjælp af
klemmer.
Stativet skal hvile på et fast underlag med en gummipakning med
en hårdhed på 70 IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm. Forrudens
flade skal være omtrent vinkelret på attraphovedets anslagsretning.
Anslagspunktet skal befinde sig højst 40 mm fra forrudens geome-
triske centrum. Attraphovedet skalramme den side af forruden, der
er sikkerhedsrudens indvendige side, når denne er monteret på
køretøjet. Attraphovedet må kun frembringe et enkelt anslagspunkt.
Filtbeklædningen udskiftes efter tolv prøver.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 19
▼B
4. SLIDPRØVE
4.1. Udstyr
4.1.1. En slibeanordning (1) som den, der er vist skematisk i fig. 4 og
består af følgende dele:
— en horisontaldrejeskive, der er fastgjort i sit centrum, og som
drejer mod uret med en hastighed af 65 til75 omdr./min.
Figur4
Skematisk fremstilling af slibeanordningen
— to belastede parallelle stænger: hver stang er forsynet med en
særlig sliberulle, der drejer frit på en horisontal akse med
kugleleje; hver rulle hviler på prøveemnet med et tryk fra en
masse på 500 g.
Slibeanordningens drejeskive skal dreje regelmæssigt og omtrent i
et plan (afvigelsen fra dette plan må ikke overstige ± 0,05 mm i
en afstand af 1,6 mm fra skivens omkreds). Rullerne monteres
således, at de, når de er i kontakt med det drejende prøveemne,
drejer modsat hinanden og således udøver en tryk- og slibepåvirk-
ning i kurveformede linjer på en cirkel på ca. 30 cm2to gange, hver
gang prøveemnet drejer én gang.
4.1.2. Sliberuller (2) med en diameter på 45 til50 mm og en tykkel se på
12,5 mm. De består af et særligt finpulveriseret slibemateriale på en
gummimasse af middel hårdhed. Rullerne skal have en hårdhed på
72 IRHD ± 5 IRHD målt i fire punkter med lige stor indbyrdes
afstand på slibefladens midterlinje, idet trykket udøves lodret langs
rullens diameter; aflæsning foretages ti sekunder efter udøvelse af
tryk.
For at opnå en helt plan overflade slibes sliberullerne meget lang-
somt på et stykke plant glas.
4.1.3. En lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i et
volumen af form som et parallelepipedum på
1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spændingen i pærens glødetråd skal
være således, at dens farvetemperatur er 2 856 K ± 50 K. Denne
spænding stabiliseres til ± 1/1 000. Måleapparatet til kontrol af
spændingen skal være tilstrækkelig nøjagtigt til dette formål.
4.1.4. Et optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på
mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Den fulde
linseåbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og
lyskilden reguleres således, at der opnås et omtrent parallelt stråle-
bundt.
Der anbringes en blænde til at begrænse strålebundtets diameter til
7 mm ± 1 mm. Blænden anbringes modsat lyskilden i en afstand af
100 mm ± 50 mm fra linsen.
4.1.5. Et apparat til måling af det spredte lys (se fig. 5) bestående af en
fotocelle med en integrationskugle med en diameter på
200—250 mm; kuglen skal være forsynet med ind- og udgangsåb-1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 20
(1) En anordning af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA).
(2) Ruller af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA).
▼B
ninger for lyset. Indgangsåbningen skal være cirkelformet, og dens
diameter skal være mindst dobbelt så stor som strålebundtets
diameter. Kuglens udgangsåbning skal enten være forsynet med en
lysfælde eller en refleksionsmåler afhængig af den i 4.4.3 anførte
fremgangsmåde. Lysfælden skal absorbere alt lys, når der ikke
befinder sig noget prøveemne i strålebundtets bane.
Strålebundtets akse skal gå gennem ind- og udgangsåbningernes
centrer. Udgangsåbningens diameter, b, skalvære l ig med 2.a tg
4º, hvor a er kuglens diameter.
Fotocellen skal være således placeret, at den ikke kan nås af lys,
der kommer direkte fra indgangsåbningen eller refleksionsmåleren.
Integrationskuglens og refleksionsmålerens indvendige sider skal
have praktisk talt lige høj refleksionsfaktor, og de skal være matte
og ikke-selektive.
Fotocellens udgangssignal skal være lineært til + 2 % inden for den
anvendte lysstyrkeskala. Apparatet skal være konstrueret således, at
galvanometernålen ikke giver noget udslag, når kuglen ikke er
oplyst.
Hele apparaturet skal kontrolleres med jævne mellemrum ved hjælp
af kalibrerede mål for nedsættelsen af udsynet. Hvis der til måling
af nedsættelsen af udsynet benyttes andet apparatur eller andre
metoder end ovennævnte apparatur og metoder, korrigeres resulta-
terne om nødvendigt for at bringe dem i overensstemmelse med de
resultater, der opnås med det ovenfor beskrevne måleapparatur.
Figur5
Apparatur til måling af nedsættelsen af udsynet
4.2. Prøvebetingelser
— temperatur: 20º C ± 5º C
— tryk: mellem 860 og 1 060 mbar— relativ luftfugtighed: 60 ± 20 %.
4.3. Prøveemner
Prøveemnerne skalvære pl ane og kvadratiske med en side på
100 mm, med omtrent plane og parallelle flader og eventuelt med
et centralt fastgørelseshul med en diameter på 6,4 mm + 0,2/ −
0 mm.
4.4. Fremgangsmåde
Prøven udføres på den side af prøveemnet, der er den laminerede
rudes udvendige side, når denne er monteret på køretøjet, og lige-
ledes på den indvendige side, hvis denne er af plastmateriale.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 21
▼B
4.4.1. Umiddelbart før og efter slibning rengøres prøveemnerne på
følgende måde:
a) rengøring med en hørlærredsklud og rent rindende vand
b) skylning med destilleret eller demineraliseret vand
c) tørring med ilt- eller kvælstofstrøm
d) aftørring af alle spor af vand ved at gnide let med en fugtig
hørlærredsklud. Aftørring kan evt. ske ved at trykke let på
prøveemnerne mellem to hørlærredsklude.
Brug af ultralyd bør undgås. Efter rengøring må prøveemnerne kun
berøres i kanten, og overfladen skal beskyttes mod beskadigelse og
forurening.
4.4.2. Prøveemnerne konditioneres i mindst 48 timer ved en temperatur
på 20º C ± 5º C og en relativ luftfugtighed på 60 ± 20 %.
4.4.3. Prøveemnet anbringes direkte mod integrationskuglens indgangsåb-
ning. Vinklen mellem det lodrette plan på dets overflade og
strålebundtets akse må ikke være større end 8º.
Dernæst foretages følgende aflæsninger:
AflæsningMed prøve-
emneMed lysfældeMed refleksi-
onsmålerRepræsenteret mængde
T1Nej Nej Ja Indfaldende lys
T2Ja Nej Ja Samlet lysmængde trans-
mitteret af prøveemnet
T3Nej Ja Nej Spredt lys fra apparaturet
T4Ja Ja Nej Spredt lys fra apparaturet
og prøveemnet
Aflæsningerne T1,T2,T3og T4gentages med prøveemnet i andre
positioner for at bestemme ensartetheden.
Faktoren for den totale transmission beregnes som Tt=T2/T1.
Faktoren for den spredte transmission, Td, beregnes ved hjælp af
formlen:
Td¼T4/C0T3T2=T1 ðÞ
T1
Nedsættelsen af udsynet ved diffusion eller af lyset eller af begge
beregnes ved hjælp af følgende formel:
Td
Tt/C2100 % :
Den oprindelige nedsættelse af udsynet på prøveemnet måles i
mindst fire punkter med lige stor indbyrdes afstand ved brug af
ovenstående formeli den zone, der ikke underkastes afsl idning.
For hvert prøveemne beregnes gennemsnittet af de opnåede resul-
tater. I stedet for de fire målinger kan der opnås en
gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet rotere regelmæssigt med
en hastighed af 3 omdr./sek. eller mere.
For hver sikkerhedsrude udføres tre prøver med den samme belast-
ning. Nedsættelsen af udsynet benyttes som mål for den
underliggende afslidning, efter at prøveemnet har været underkastet
slidprøven.
Det spredte lys fra den bane, der har været underkastet afslidning,
måles ved brug af ovenstående formel i fire punkter med lige stor
indbyrdes afstand langs denne bane. For hvert prøveemne beregnes
gennemsnittet af de opnåede resultater. I stedet for de fire målinger
kan der opnås en gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet rotere
regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sek. eller mere.
4.5. Slidprøven udføres kun, hvis prøvelaboratoriet anser det for
nødvendigt ud fra de foreliggende oplysninger.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 22
▼B
Bortset fra materialer af plexiglas er det i tilfælde af ændring af
mellemlæggets eller materialets tykkelse normalt ikke nødvendigt
at foretage andre prøver.
4.6. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
5. PRØVE AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR HØJE
TEMPERATURER
5.1. Fremgangsmåde
Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 mm × 300 mm, der af
laboratoriet er udtaget på henholdsvis tre forruder eller tre andre
ruder end forruder, og hvis ene side udgøres af rudens overkant,
opvarmes til100º C. Denne temperatur hol des i to timer, hvorefter
prøveemnerne afkøles til stuetemperatur. Har sikkerhedsruden to
udvendige flader af ikke-organisk materiale, kan prøven udføres
ved at nedsænke prøveemnet lodret i kogende vand i et nærmere
angivet tidsrum, idet utilsigtede varmechok søges undgået. Er
prøveemnerne udtaget af en forrude, skalen af kanterne være en
delaf kanten på forruden.
5.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Mellemlæggets farvning: 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
5.3. Fortolkning af prøveresultaterne
5.3.1. Prøven af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer anses
for at give et positivt resultat, hvis der ikke forekommer blærer
eller andre fejl mere end 15 mm fra en ikke-afskåret kant eller
25 mm fra en afskåret kant på prøveemnet eller mere end 10 mm
fra eventuelle revner, der måtte opstå under prøven.
5.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til prøven af modstandsdygtig-
heden over for høje temperaturer, hvis én af følgende betingelser
er opfyldt:
5.3.2.1. Alle prøver giver et positivt resultat.5.3.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
6. LYSPÅVIRKNINGSPRØVE
6.1. Prøvemetode
6.1.1Udstyr
6.1.1.1. En lyskilde i form af en kviksølvlampe med middeltryk bestående
af et kvartsrør, der ikke producerer ozon, og hvis akse er monteret
vertikalt. Lampens nominelle dimensioner skal være 360 mm for
længden og 9,5 mm for diameteren. Lysbuens længde skal være
300 mm ± 4 mm. Lampens tilførselseffekt skal være 750 W ± 50 W.
Enhver anden lyskilde med samme virkning som den ovenfor
anførte lampe kan anvendes. For at kontrollere, at en anden lyskilde
har samme virkning, foretages der en sammenligning ved at måle
den energimængde, der udsendes i et spektralbånd fra 300 til
450 Nm, idet alle øvrige bølgelængder fjernes ved hjælp af egnede
filtre. Den anden lyskilde skal derfor benyttes med disse filtre.
Hvis denne prøve for visse sikkerhedsruders vedkommende ikke på
tilfredsstillende måde svarer til de forhold, hvorunder de benyttes,
må prøvebetingelserne tages op til fornyet overvejelse.
6.1.1.2. En forsyningstransformator og en kondensator, der er i stand tilat
forsyne lampen (6.1.1.1) med en startspænding på mindst 1 100 V
og en driftsspænding på 500 V ± 50 V.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 23
▼B
6.1.1.3. En anordning, der tjener tilat fasthol de og dreje prøveemnerne
mellem 1 og 5 omdr./min. omkring lyskilden, der er placeret
centralt og således, at der sikres en ensartet belysning.
6.1.2.Prøveemner
6.1.2.1. Prøveemnernes størrelse skal være 76 mm × 300 mm.
6.1.2.2. Prøveemnerne udskæres af laboratoriet i rudernes øverste del,
således at:
— prøveemnernes øverste kant for andre ruder end forruder er
sammenfaldende med rudernes øverste kant
— prøveemnernes øverste kant for forruders vedkommende er
sammenfaldende med den øverste grænse af den zone, hvori
den regelmæssige lystransmission skal kontrolleres og
bestemmes i henhold til punkt 9.1.2.2 i dette bilag.
6.1.3.Fremgangsmåde
Den regelmæssige lystransmissionskoefficient kontrolleres på tre
prøveemner før belysning i henhold til den fremgangsmåde, der er
fastsat i punkt 9.1.1 til9.1.2 i dette bil ag.
En delhvert prøveemne beskyttes mod strål erne, hvorefter
prøveemnerne anbringes i prøveapparaturet med længderetningen
parallelt med lampens akse og i en afstand af 230 mm fra denne
akse. Prøveemnernes temperatur holdes på 45º C ± 5º C under
hele prøven. Den side af hvert prøveemne, der er den udvendige
side af ruden på køretøjet, anbringes foran lampen. For den i
6.1.1.1 definerede lampetype skal belysningstiden være 100 timer.
Efter belysningen måles den regelmæssige lystransmissionskoeffi-
cient på ny på den belyste flade af hvert prøveemne.
6.1.4. Hvert prøveemne (i alt tre) udsættes i henhold til ovennævnte frem-
gangsmåde for en lyspåvirkning, der svarer til, at bestrålingen i
hvert punkt på prøveemnet frembringer den samme virkning på
det anvendte mellemlæg som den, der frembringes af en solbestrå-
ling på 1 400 W/m2i 100 timer.
6.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Glassets farvning: 2 1
Mellemlæggets farvning 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
6.3. Fortolkning af prøveresultaterne
6.3.1. Lyspåvirkningsprøven anses for at give et positivt resultat, hvis
følgende betingelser er opfyldt:
6.3.1.1. Den totale lystransmissionskoefficient, idet transmissionen måles i
henhold til punkt 9.1.1 og 9.1.2 i dette bilag, falder ikke til under
95 % af værdien inden bestråling og under ingen omstændigheder
under:
6.3.1.1.1. 70 %, når det drejer sig om andre ruder en forruder, der skal
opfylde forskrifterne for førerens synsfelt i alle retninger
6.3.1.1.2. 75 %, når det drejer sig om forruder i den zone, hvor den regel-
mæssige transmission skal kontrolleres i henhold til punkt 9.1.2.2
nedenfor.
6.3.1.2. Der kan ved at undersøge prøveemnet på hvid baggrund efter
bestråling optræde en let farvning, men der må ikke forekomme
andre fejl.
6.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til lyspåvirkningsprøven, hvis én
af følgende betingelser er opfyldt:
6.3.2.1. Alle prøver giver et positivt resultat.
6.3.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 24
▼B
7. LUFTFUGTIGHEDSPRØVE
7.1. Fremgangsmåde
Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 mm × 300 mm
anbringes lodret i to uger i en lukket beholder, hvor temperaturen
holdes på 50º C ± 2º C og den relative luftfugtighed på
95 % ± 4 % (1).
Prøveemnerne forberedes således, at:
— mindst én af prøveemnernes kanter er sammenfaldende med én
af rudens oprindelige kanter
— der, hvis fiere prøveemner afprøves på samme tid, er et
passende mellemrum mellem prøveemnerne.
Der træffes forholdsregler til at forhindre, at kondensat, der dannes
på prøvebeholderens vægge og loft, rammer prøveemnerne.
7.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Mellemlæggets farvning 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
7.3. Fortolkning af prøveresultaterne
7.3.1. Sikkerhedsruden betragtes som tilfredsstillende med hensyn til luft-
fugtighedsprøven, hvis der ikke observeres nogen væsentlig
ændring mere end 10 mm fra en ikke-afskåret kant og mere end
15 mm fra en afskåret kant efter opbevaring i to timer i den omgi-
vende luft, når det drejer sig om almindelige og behandlede
laminerede ruder, og efter opbevaring i 48 timer i den omgivende
luft, når det drejer sig om ruder beklædt med plastmateriale og
ruder af plexiglas.
7.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til luftfugtighedsprøven, hvis én
af følgende betingelser er opfyldt:
7.3.2.1. Alle prøver giver et positivt resultat.
7.3.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
8. PRØVE AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR TEMPE-
RATURFORANDRINGER
8.1. Prøvemetode
To prøveemner på 300 mm × 300 mm anbringes i en beholder ved
en temperatur på − 40º C ± 5º C i seks timer; de anbringes derefter
i fri luft ved en temperatur på 23º C ± 2º C i en time, eller indtil
prøveemnerne har opnået en ligevægtstemperatur. Derefter
anbringes de i en luftstrøm ved en temperatur på 72º C ± 2º C i
tre timer. Efter på ny at være blevet anbragt i fri luft ved 23º C
± 2º C og afkølet til denne temperatur underkastes prøveemnerne
en undersøgelse.
8.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Mellemlæggets eller plastbe-
klædningens farvning:12
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 25
(1) Disse prøvebetingelser udelukker, at der optræder kondensering på prøveemnerne.
▼B
8.3. Fortolkning af prøveresultaterne
Prøven af modstandsdygtigheden over for temperaturforandringer
anses for at have givet et positivet resultat, hvis prøveemnerne
ikke viser tegn på krakelering, mattering, delaminering eller anden
åbenlys forringelse.
9. OPTISKE EGENSKABER9.1. Lystransmissionsprøve
9.1.1.Udstyr
9.1.1.1. En lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i et
volumen af form som et parallelepipedum på
1,5 mm × 1,5 mm × 3 mm. Spændingen i pærens glødetråd skal
være således, at dens farvetempertur er 2 856 K ± 50 K. Denne
spænding stabiliseres til ± 1/1000. Måleapparatet til kontrol af
spændingen skal være tilstrækkelig nøjagtigt til dette formål.
9.1.1.2. Et optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på
mindst 500 mm og korrigeret for kromatisk aberration. Den fulde
linseåbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og
lyskilden reguleres således, at der opnås et omtrent parallelt stråle-
bundt. Der anbringes en blænde til at begrænse strålebundtets
diameter til 7 mm ± 1 mm. Blænden anbringes modsat lyskilden i
en afstand af 100 mm ± 50 mm fra linsen. Målepunktet skal ligge
midt i strålebundtet.
9.1.1.3. Måleapparat
Modtageren skal have en relativ spektralfølsomhed svarende til
CIE's (
1) spektralfølsomhed for det fotopiske syn. Modtagerens
følsomme flade skal være dækket af en spreder og skal være mindst
to gange tværsnittet af det parallelle strålebundt, som udsendes af
det optiske system. Hvis der anvendes en integrationskugle, skal
kuglens åbning være mindst to gange tværsnittet af det parallellestrålebundt.
Enheden modtager/måleapparat skal have en linearitet, der er bedre
end 2 % i skalaens nyttedel.
Modtageren skalvære fokuseret på strål ebundtets akse.
9.1.2.Fremgangsmåde
Målesystemets følsomhed justeres således, at apparatet til måling af
modtagerens reaktion viser 100 skalaenheder, når sikkerhedsruden
ikke er anbragt i lysbanen.
Når modtageren ikke modtager noget lys, skal apparatet vise 0.
Sikkerhedsruden anbringes i en afstand fra modtageren på ca. fem
gange modtagerens diameter. Sikkerhedsruden anbringes mellem
blænden og modtageren; den retningsindstilles således, at stråle-
bundtets indfaldsvinkel er 0º ± 5º. Den regelmæssige
lystransmissionsfaktor måles på sikkerhedsruden; for hvert af de
målte punkter aflæses antallet af skalaenheder, n, på måleapparatet.
Den regelmæssige transmissionskoefficient for det regelmæssige lys
er lig med n/100.
9.1.2.1. Når det drejer sig om forruder, kan der anvendes to prøvemetoder,
nemlig enten et prøveemne, der er udskåret af den mest plane del
af forruden, eller et specielt tilvirket kvadratisk stykke, der med
hensyn til materiale og tykkelse har samme kendetegn som en
forrude, idet målingerne udføres vinkelret på ruden.
9.1.2.2. Når det drejer sig om forruder tilkøretøjer i kl asse M1, udføres
prøven i den i bilag II F definerede zone B. For alle andre køretø-jers vedkommende udføres prøven i den i punkt 9.2.5.2.3 i dette
bilag omtalte zone I.
9.1.3.Vanskelighedsindeks fordesekundærekendetegn
Farveløst Tonet
Glassets farvning: 1 21992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 26
(1) Den Internationale Belysningskommission.
▼B
Farveløst Tonet
Mellemlæggets farvning (i
laminerede ruder):12
Ikke indlagt Indlagt
Solskærm og/eller solfilterfilm 1 2
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragning.
9.1.4.Fortolkningafprøveresultaterne
9.1.4.1. Den regelmæssige transmission målt i henhold til punkt 9.1.2 må
for forruders vedkommende ikke være mindre end 75 % og for
andre ruder end forruder ikke være mindre end 70 %.
9.1.4.2. Når det drejer sig om ruder, der er anbragt således, at de ikke har
nogen væsentlig indflydelse på førerens udsyn (f.eks. glassoltag),
kan rudens regelmæssige lystransmissionskoefficient være mindre
end 70 %. Ruder materiale med en regelmæssig lystransmissions-
koefficient på under 70 % skalmærkes med det yderl igere
symbol, som er omhandlet i punkt 4.5.2 i bilag II.
9.2. Prøve af den optiske forvrængning
9.2.1.Anvendelsesområde
Den metode, der her specificeres, er en projektionsmetode, hvorved
man kan vurdere en sikkerhedsrudes optiske forvrængning.
9.2.1.1. Definitioner
9.2.1.1.1. Optisk afbøjning: den vinkel, som den tilsyneladende retning
danner med den faktiske retning af et punkt set gennem sikkerheds-
ruden. Denne vinkels værdi er en funktion af synskredsens
indfaldsvinkel, rudens tykkelse og hældning og krumningsradius i
indfaldspunktet.
9.2.1.1.2. Optisk forvrængning i retning MM ′: den algebraiske vinkelafbøj-
ningsforskel ∆αmålt mellem to punkter M og M ′på rudens
overflade med en sådan indbyrdes afstand, at deres projektion i et
plan, der går vinkelret på observationsretningen, ligger i en afstand
med en fast værdi ∆x(se fig. 6).
En afbøjning mod urets retning betegnes som positiv og en afbøj-
ning med urets retning som negativ.
9.2.1.1.3. Optisk forvrængning i et punkt M: den maksimale optiske
forvrængning for alle retninger MM ′fra punkt M.
9.2.1.2. Udstyr
Denne metode består i at projicere et egnet prøvemønster op på en
skærm gennem den sikkerhedsrude, der underkastes afprøvning.
Den ændring af det projicerede billedes form, som indførelsen af
ruden i lysbanen fremkalder, er et mål for den optiske forvræng-
ning. Udstyret består af følgende dele, der opstilles som vist i fig.
9.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 27
▼B
Figur6
Skematisk fremstilling af forvrængningen
Figur7
Projektorens optiske indretning
9.2.1.2.1. En projektor af god kvalitet med en punktuel lyskilde med stor
lysstyrke og f.eks. følgende karakteristika:
— brændvidde på mindst 90 mm
— åbning på ca. 1/2,5
— 150 W halogenkvartslampe (ved anvendelse uden filter)
— 250 W 3-kvartslampe (ved anvendelse af et grønt filter).1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 28
▼B
Figur8
Forstørret del af diapositivet
Projektionsanordningen er vist skematisk i fig. 7. En blænde med
en diameter på 8 mm anbringes ca. 10 mm fra objektivets linse.
9.2.1.2.2. Diapositiver (prøvemønstre) bestående af f.eks. et mønster af lyse
cirkler på mørk baggrund (se fig. 8.). Diapositiverne skal være af
høj kvalitet og med god kontrast, således at der kan udføres
målinger med en fejlmargin på mindre end 5 %. Når den rude, der
skal underkastes afprøvning, ikke er opstillet, skal cirklernes
dimensioner være således, at de, når de projiceres, danner et
mønster af cirkler på skærmen med diameteren
R1þR2
R1∆x med ∆x = 4 mm (se fig. 6 og 9).
Figur9
Opstilling af udstyret til prøven af den optiske forvrængning
9.2.1.2.3. Et stativ, helst af en type, der gør det muligt at bevæge sikkerheds-
ruden lodret og vandret samt at dreje denne.
9.2.1.2.4. En kontrolskabelon til måling af dimensionsændringer, når der
ønskes en hurtig beregning. En passende form er vist i fig. 10.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 29
▼B
Figur10
Eksempel på kontrolskabelon
9.2.1.3. Fremgangsmåde
9.2.1.3.1. Generelt
Sikkerhedsruden anbringes på stativet (9.2.1.2.3) i den specifice-
rede hældningsvinkel. Prøvediapositivet projiceres gennem den
overflade, der skal undersøges. Ruden drejes og bevæges horison-
talt og vertikalt, således at hele den specificerede overflade
undersøges.
9.2.1.3.2. Beregning ved hjælp af en kontrolskabelon
Når en hurtig beregning med en nøjagtighed på ikke over 20 % er
tilstrækkelig, beregnes værdien A (se fig. 10) ud fra grænseværdien
∆αLfor afbøjningsændringen og værdien R2for afstanden mellem
sikkerhedsruden og projektionsskærmen:
A = 0,145 ∆αL·R2
Forholdet mellem ændringen i det projicerede billedes diameter,
∆d, og ændringen i vinkelafbøjningen, ∆α,er givet ved formlen:
∆d = 0,29 ∆α·R2
hvor
∆d er udtrykt i millimeter
A er udtrykt i millimeter∆α
Ler udtrykt i bueminutter
∆α er udtrykt i bueminutter
R2er udtrykt i meter.
9.2.1.3.3. Måling ved hjælp af fotoelektrisk udstyr
Når der kræves en nøjagtig måling med en nøjagtighed, der er
større end 10 % af grænseværdien, måles værdien ∆d på projekti-
onsaksen, idet værdien af det lysende punkts bredde fastsættes i det
punkt, hvor luminansen er 0,5 gange spottens maksimale luminans.
9.2.1.4. Prøveresultaternes udtryk
Sikkerhedsrudernes optiske forvrængning vurderes ved at måle ∆di
hvert punkt af overfladen og i alle retninger med henblik på at
finde det maksimale ∆d.
9.2.1.5. Anden metode
Det er desuden tilladt at benytte schlierenmetoden i stedet for
projektionsteknikken, forudsat at nøjagtigheden i målingerne i
9.2.1.3.2 og 9.2.1.3.3 bevares.
9.2.1.6. Afstanden ∆x skalvære 4 mm.
9.2.1.7. Forruden skal monteres i den hældningsvinkel, der svarer til køre-
tøjets.
9.2.1.8. Projektionsaksen i vandret plan skal holdes i en position, der er
omtrent vinkelret på forrudens spor i dette plan.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 30
▼B
9.2.2.Målingerneudføres:
9.2.2.1. på køretøjer i klasse M1dels i zone A indtil køretøjets midterplan
og i den delaf forruden, der er symmetrisk på den foregående zone
i forhold til køretøjets midterplan i længderetningen, og dels i zone
B
9.2.2.2. på andre køretøjer i klasse M og N end køretøjer i klasse M1i den i
punkt 9.2.5.2 i dette bilag definerede zone I.
9.2.2.3. Køretøjstype
Prøven skalgentages, hvis forruden skalmonteres på en køretøjs-
type, hvis synsfelt fremad afviger fra synsfeltet fremad på den
køretøjstype, til hvilken forruden allerede er typegodkendt.
9.2.3.Vanskelighedsindeks fordesekundærekendetegn
9.2.3.1. Materialets art
Spejlglas Floatglas Vinduesglas
112
9.2.3.2. Andre sek undære kendetegn
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
9.2.4.Antalprøveemner
Fire prøveemner underkastes afprøvning.
9.2.5.Definition afzoner
9.2.5.1. På forruder tilkøretøjer i kl asse M1er zonerne A og B de i bilag II
F definerede zoner.
9.2.5.2. På andre køretøjer i klasse M og N end køretøjer i klasse M1defi-
neres zonerne ud fra:
9.2.5.2.1.et øjenpunkt, der ligger lodret på førersædets R-punkt og i en
afstand af 625 mm over dette punkt i det lodrette plan, der ligger
parallelt med midterplanet i længderetningen på det køretøj, som
forruden er beregnet tilat bl ive monteret på, og som går gennem
rattets akse. Dette punkt betegnes 0 i det følgende
9.2.5.2.2.en ret linje 0Q , der er den vandrette rette linje, der går gennem
øjenpunktet 0 og vinkelret på køretøjets midterplan i længderet-
ningen.
9.2.5.2.3. Zone I — den zone i forruden, der afgrænses af skæringspunktet
mellem forruden og følgende fire planer:
P1— et lodret plan, der går gennem punktet 0 og danner en
vinkel på 15º til venstre for køretøjets midterplan i længde-
retningen
P2— et lodret plan, der er symmetrisk med P1i forhold til køre-
tøjets midterlinje i længderetningen.
Er dette ikke muligt (f.eks. hvis der ikke findes et symmetrisk
midterplan i længderetningen), sættes P2tilat være P1's
symmetriske plan i forhold til køretøjets længdeplan gennem
punktet 0
P3— et plan, der indeholder den rette linje 0Q og danner en
vinkelpå 10º over det vandrette pl an
P4— et plan, der indeholder den rette linje 0Q og danner en
vinkelpå 8º under det vandrette pl an.
9.2.6.Fortolkningafprøveresultaterne
En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til den
optiske forvrængning, hvis den optiske forvrængning på de fire
prøveemner, der underkastes afprøvning, i hver zone ikke over-
stiger nedenstående maksimumsværdier:
Køretøjets klasse ZoneMaksimumsværdier for den
optiske forvrængning
M1A — afgrænset i henhold
tilpunkt 9.2.2.12 bueminutter
B 6 bueminutter1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 31
▼B
Køretøjets klasse ZoneMaksimumsværdier for den
optiske forvrængning
Andre køretøjer i klasse M
end M1, samt i klasse NI 2 bueminutter
9.2.6.1. På køretøjer i klasse M og N udføres der ingen måling i en 25 mm
bred yderzone.
9.2.6.2. Er forruden todelt, udføres der ingen måling i et felt på 35 mm fra
den kant på ruden, der kan støde op til adskillelsesstolpen.
9.2.6.3. Der tillades en tolerance på 6 bueminutter i alle dele af zone I eller
zone A, der befinder sig mindst 100 mm fra forrudens kant.
9.2.6.4. Der accepteres lettere afvigelser fra forskrifterne i zone B, forudsat
at de lokaliseres og nævnes i prøverapporten.
9.3. Prøve af sekundærbilledseparationen
9.3.1.Anvendelsesområde
Der anerkendes to prøvemetoder:
— prøvemetode med målskive
— prøvemetode med kollimator.
Disse prøvemetoder kan efter behov anvendes tiltypegodkendel ses-
afprøvning, kvalitetskontrol eller produktevaluering.
9.3.1.1. Prøve med målskive9.3.1.1.1. Udstyr
Denne metode bygger på, at en belyst målskive undersøges gennem
sikkerhedsruden. Målskiven kan udformes således, at prøven kanudføres efter en enkelmetode med »godkendt, ikke godkendt«.
Målskiven skal helst være en af følgende typer:
a) belyst ringformet målskive, hvis udvendige diameter, D,
spænder over en vinkelpå n bueminutter i et punkt bel iggende
i en afstand af x meter (fig. 11a)
b) belyst målskive med ring og plet, hvis dimensioner er sådanne,
at afstanden fra et punkt beliggende på kanten af pletten til det
punkt, der er nærmest ringens indre, D, spænder over en vinkel
på n bueminutter i et punkt beliggende i en afstand af x meter
(fig. 11b)
hvorn = grænseværdien for sekundærbilledseparationen
x = afstanden mellem sikkerhedsruden og målskiven (ikke under
7m )
D er givet ved formlen:
D = X. tgn.
Den belyste målskive består af en lyskasse med et rumfang på ca.
300 mm × 300 mm × 150 mm, hvis forside bedst fremstilles af glas
beklædt med uigennemsigtigt sort papir eller med mat sort maling.
Kassen skal være belyst af en egnet lyskilde. Kassens indre skal
være dækket af et lag mat hvid maling.
Det kan være praktisk at anvende andre former for målskiver, som
f.eks. den i fig. 14 viste. Man kan desuden erstatte målskiven med
en projektionsanordning og undersøge de fremkomne billeder på en
skærm.
9.3.1.1.2. Fremgangsmåde
Sikkerhedsruden anbringes med den specificerede hældningsvinkel
på et stativ, der er indrettet således, at observationen sker i et
vandret plan gennem målskivens centrum.
Observationen af lyskassen skal ske i et mørkt eller halvmørkt
lokale. Hver af sikkerhedsrudens dele undersøges for ethvert sekun-
dærbillede i tilknytning til den belyste målskive. Sikkerhedsruden
drejes således, at den rette observationsretning bibeholdes. Der kan
benyttes lup til denne undersøgelse.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 32
▼B
9.3.1.1.3. Fortolkning af prøveresultaterne
Det bestemmes,
— om cirklens primær- og sekundærbilleder ved brug af målskiven
(se fig. 11a) adskilles, dvs. om grænseværdien for n overstiges,
eller
— om plettens sekundærbillede ved brug af målskiven (se fig. 11b)
går ud over tangentpunktet med cirklens indre kant, dvs. om
grænseværdien for n overstiges.
Figur11
Skivernes dimensioner
Figur121992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 33
▼B
Opstilling af udstyret
Figur13
Udstyr til prøvning med kollimator
9.3.1.2. Kollimatorprøve
Om nødvendigt anvendes den i dette punkt beskrevne procedure.
9.3.1.2.1. Udstyr
Udstyret består af en kollimator og et teleskop og kan udføres i
henhold til fig. 13. Der kan dog ligeledes anvendes ethvert andet
tilsvarende optisk system.
9.3.1.2.2. Fremgangsmåde
Kollimatoren danner uendelig langt borte et billede af et polarkoor-
dinatsystem med et lysende punkt i centrum (se fig. 14).
I observationsteleskopets brændplan anbringes på den optiske akse
et lille mørkt punkt med en diameter, der er lidt større end det
projicerede lysende punkts diameter, hvorved det lysende punkt
skjules.
Når et prøveemne med et sekundærbillede anbringes mellem tele-
skopet og kollimatoren er et andet lysende punkt med mindre
intensitet synligt på en vis afstand i centrum af polarkoordinatsy-
stemet. Sekundærbilledseparationen kan siges at udgøre afstanden
mellem de to lysende punkter, der observeres ved hjælp af observa-
tionsteleskopet (se fig. 14). (Afstanden mellem det mørke punkt og
det lysende punkt i centrum af polarkoordinatsystemet er den
optiske afbøjning).
9.3.1.2.3. Prøveresultaternes udtryk
Sikkerhedsruden undersøges først på en enkelmåde for at
bestemme, hvilket område der giver det største sekundærbillede.
Derefter undersøges dette område ved hjælp af teleskopet under en
passende indfaldsvinkel. Til sidst måles den maksimale sekundær-
billedseparation.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 34
▼B
Figur14
Eksempel på observation efter prøvemetoden med kollimator
9.3.1.3. Observationsretningen i det vandrette plan skal holdes omtrent
vinkelret på forrudens spor i dette plan.
9.3.2. Målingerne udføres efter køretøjsklasse i de i punkt 9.2.2 ovenfor
definerede zoner.
9.3.2.1. Køretøjstype
Prøven skalgentages, hvis forruden skalmonteres på en køretøjs-
type, hvis synsfelt fremad afviger fra synsfeltet fremad på den
køretøjstype, til hvilken forruden allerede er typegodkendt.
9.3.3.Vanskelighedsindeks fordesekundærekendetegn
9.3.3.1. Materialets art
Spejlglas Floatglas Vinduesglas
112
9.3.3.2. Andre sek undære kendetegn
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
9.3.4.Antalprøveemner
Fire prøveemner underkastes afprøvning.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 35
▼B
9.3.5.Fortolkningafprøveresultaterne
En type forrude betragtes som tilfredsstillende med hensyn til
sekundærbilledseparationen, hvis separationen af primær- og sekun-
dærbilledet på de fire prøveemner, der underkastes afprøvning, i
hver zone ikke overstiger nedenstående maksimumsværdier:
Køretøjets klasse ZoneMaksimumsværdier for separa-
tionen af primær- og
sekundærbilledet
M1A — afgrænset i henhold
tilpunkt 9.2.2.115 bueminutter
B 25 bueminutter
Andre køretøjer i klasse M
end M1, samt i klasse NI 15 bueminutter
9.3.5.1. For køretøjer i klasse M og N foretages der ingen måling i en
25 mm bred yderzone.
9.3.5.2. Er forruden todelt, foretages der ingen måling i et felt på 35 mm
fra den kant på ruden, der kan støde op til adskillelsesstolpen.
9.3.5.3. Der tillades en tolerance på indtil 25 bueminutter i alle dele af zone
I eller zone A, der befinder sig mindst 100 mm fra forrudens kant.
9.3.5.4. Der accepteres lettere afvigelser fra forskrifterne i zone B, forudsat
at de lokaliseres og nævnes i prøverapporten.
9.4. Farveidentifikation
Hvis en forrude er tonet i de i punkt 9.2.5.1 eller 9.2.5.2 definerede
zoner, kontrolleres det på fire forruder, at nedenstående farver kan
identificeres:
hvid
selektiv gul
rød
grøn
blå
orangegul.
10. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVE10.1. Formål og anvendelsesområde
Ved hjælp af denne metode er det muligt at bestemme den horison-
tale forbrændingshastighed af de materialer, der benyttes i
motorkøretøjers kabine (varevogne, lastbiler, stationscars, busser),
efter at de har været udsat for en lille flamme.
Metoden giver mulighed for at kontrollere materialer og dele af
køretøjers indvendige beklædning enkeltvis eller i kombination op
tilen tykkel se af 13 mm. Den benyttes tilat vurdere, hvor ensar-
tede forskellige produktionspartier af materialerne er med hensyn
tilforbrændingsegenskaber.
Eftersom der er stor forskel mellem virkelige situationer i daglig-
dagen og de nøjagtige prøvebetingelser for denne metode
(anvendelse og retning inden i køretøjet, brugsvilkår, flammekilder
osv.), kan metoden ikke betragtes som egnet til at vurdere alle
forbrændingsegenskaberne på et virkeligt køretøj.
10.2. Definitioner
10.2.1. Forbrændingshastighed: kvotient for den brændte afstand målt i
henhold til denne metode ved den tid, flammen skal bruge til at
gennemløbe denne afstand.
Denne udtrykkes i millimeter pr. minut.
10.2.2. Kompositmateriale: materiale bestående af flere lag materialer, der
er ens eller forskellige, og som er sammenpresset ved cementering,
limning, beklædning, svejsning osv.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 36
▼B
Hvis enheden frembyder afbrudte flader (f.eks. søm, hyppige svej-
sepunkter, nitning osv.), som giver mulighed for udtagning af
individuelle prøver i henhold til punkt 10.5, betragtes materialerne
ikke som kompositmaterialer.
10.2.3. Udsat flade: den flade, der vender ind imod kabinen, når materialet
er monteret på køretøjet.
10.3. Princip
Et prøveemne anbringes vandret på et U-formet stativ og udsættes
for en flamme med svag energi i 15 sekunder i et forbrændin-
gskammer, idet flammen virker på prøveemnets frie kant. Prøven
giver mulighed for at bestemme, om og i givet fald hvornår
flammen slukkes, samt hvor lang tid det tager for flammen at
gennemløbe en målt afstand.
10.4. Udstyr
10.4.1. Et forbrændingskammer (fig. 15), helst af rustfrit stål, med de i fig.
16 anførte dimensioner.
På kammerets forside er der en ildfast observationsrude, som kan
dække hele forsiden og fungere som adgangsluge.
Kammerets inderside er forsynet med ventilationshuller, og i over-
siden er der en udluftningssprække, som går hele vejen rundt.
Kammeret står på fire fødder, der er 10 mm høje. På en af siderne
kan kammeret have en åbning tilindføring af prøvehol deren; på
den anden føres gasslangen ind gennem en åbning. Det smeltede
materiale opsamles i en skål (se fig. 17), der står på kammerets
bund mellem ventilationshullerne uden at tildække disse.
Figur15
Eksempel på forbrændingskammer med prøveholder og opsam-
lingsskål1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 37
▼B
Figur16
Eksempel på forbrændingskammer
Figur17
Eksempel på opsamlingsskål
10.4.2. En prøveholder bestående af to U-formede metalplader eller
rammer af korrosionsbestandigt materiale. Dimensionerne fremgår
af fig. 18.
Den nederste plade er forsynet med tapper og den øverste plade
med udboringer, der passer hertil, således at prøveemnet kan fast-
gøres sikkert. Tapperne fungerer ligeledes som målepunkter for
forbrændingsafstandens begyndelse og afslutning.
Et stativ bestående af varmebestandige tråde med en diameter på
0,25 mm, der er udspændt på tværs af prøveholderens nederste
plade med mellemrum på 25 mm (se fig. 19).
Prøveemnets nederste delskalvære i en afstand af 178 mm over
bundpladen. Afstanden mellem prøveholderens kant og kammerets
yderste punkt skal være 22 mm; afstanden mellem prøveholderens
langsgående kanter og kammerets sider skal være 50 mm (alle
dimensioner målt indvendigt) (se fig. 15 og 16).1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 38
▼B
Figur18
Eksempel på prøveholder
Figur19
Tværsnit af en del af den U-formede ramme, den nederste del
er beregnet til at blive udstyret med støttetråde
10.4.3.Gasbrænder
Den lille flammekilde udgøres af en bunsenbrænder med en
indvendig diameter på 9,5 mm. Brænderen anbringes således i
forbrændingskammeret, at dysens centrum befinder sig 19 mm
under midten af underkanten på prøveemnets åbne side (se fig. 16).
10.4.4.Prøvegas
Den gas, der tilføres brænderen, skal have en brændværdi på ca.
38 MJ/m3(f.eks. naturgas).
10.4.5. Metalkam med en længde på mindst 110 mm og syv eller otte
tænder med afrundet spids for hver 25 mm.
10.4.6. Kronometer med en nøjagtighed på 0,5 sek.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 39
▼B
10.4.7.Udsugningsskab
Forbrændingskammeret kan anbringes i et laboratorieudsugnings-
skab, forudsat at udsugningsskabets indvendige rumfang er mindst
20 gange, men højst 110 gange større end forbrændingskammerets
rumfang, og at ingen af dets dimensioner (højde, bredde eller
dybde) er 2,5 gange større end én af de to andre.
Før afprøvning måles den vertikale lufthastighed i laboratorieud-
sugningsskabet 100 mm foran og bagved det sted, hvor
forbrændingskammeret tænkes anbragt. Den skal være på mellem
0,10 og 0,30 m/sek. for at undgå, at operatøren generes af
forbrændingsprodukterne. Der kan anvendes et udsugningsskab
med naturlig ventilation med en passende lufthastighed.
10.5. Prøveemner
10.5.1.Formogdimensioner
Prøveemnets form og dimensioner fremgår af fig. 20. Prøveemnets
tykkelse skal være den samme som tykkelsen af det produkt, der
skalunderkastes afprøvning. Den må dog ikke være større end
13 mm. Hvis prøveemnet gør det muligt, skal tværsnittet være
konstant over hele længden. Hvis et produkts form og dimensioner
ikke gør det muligt at udtage en prøve af en bestemt dimension,
skal følgende minimumsdimensioner overholdes:
a) på prøveemner med en bredde på mellem 3 og 60 mm skal
længden være 356 mm. I dette tilfælde afprøves materialet
over produktets bredde
b) på prøveemner med en bredde på mellem 60 og 100 mm skal
længden være mindst 138 mm. I dette tilfælde svarer den
mulige forbrændingsafstand til prøveemnets længde, idet
målingen begynder ved første målepunkt
c) prøveemner med en bredde på under 60 mm og en længde på
under 356 mm samt prøveemner med en bredde på mellem 60og 100 mm og en længde på under 138 mm og prøveemner
med en bredde på under 3 mm kan ikke afprøves ved hjælp af
denne metode.
10.5.2.Prøveudtagning
Der skaludtages mindst fem prøver af det material e, der skal
underkastes afprøvning. Når det drejer sig om materialer med
forskellige forbrændingshastigheder alt efter materialets retning
(hvilket konstateres i indledende forsøg), skal de fem (eller flere)
prøveemner udtages og anbringes i prøveapparaturet således, at det
bliver muligt at måle den højeste forbrændingshastighed. Når mate-
rialet leveres afskåret i bestemte bredder, skal der afskæres en
længde på mindst 500 mm over hele bredden. Prøverne udtages af
emnet i en afstand af mindst 100 mm fra materialets kant og med
lige store mellemrum.
Prøverne skaludtages på samme måde på de færdige produkter,
hvis produktets form tillader det. Hvis produktets tykkelse er større
end 13 mm, skalden reduceres til13 mm ved en mekanisk metode
på den modsatte side af den, der vender ind mod kabinen.
Kompositmaterialer (se 10.2.2) skal afprøves som et ensartet
stykke.
I tilfælde af flere lag af forskellige materialer, der ikke betragtes
som kompositmaterialer, skal hvert enkelt lag i en dybde af 13 mm
fra den side, der vender ind mod kabinen, afprøves særskilt.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 40
▼B
Figur20
Prøveemne
10.5.3.Konditionering
Prøveemnerne opbevares i mindst 24 timer og højst syv dage ved
en temperatur på 23º C ± 2º C og en relativ luftfugtighed på
50 ± 5 % og skal forblive under disse betingelser indtil afprøv-
ningstidspunktet.
10.6. Fremgangsmåde
10.6.1. Prøveemner med lodden eller polstret overflade anbringes på en
plan flade og redes to gange mod luven med kammen (10.4.5).
10.6.2. Prøveemnerne anbringes i prøveholderen (10.4.2) således, at den
udsatte side vendes nedad i retning af flammen.
10.6.3. Gasflammen indstilles til en højde af 38 mm ved hjælp af mærket
på kammeret, idet brænderens luftindtag er lukket. For at stabili-
seres skalfl ammen brænde mindst et minut, inden prøverne
indledes.
10.6.4. Prøveholderen skubbes ind i forbrændingskammeret, således at
prøveemnets ende udsættes for flammen, og gastilførslen afbrydes
15 sekunder senere.
10.6.5. Målingen af forbrændingstiden påbegyndes i det øjeblik, hvor
flammen passerer det første målepunkt. Der foretages observationer
af flammens udbredelse på den side, der brænder hurtigst (over-
eller underside).
10.6.6. Målingen af forbrændingstiden afsluttes, når flammen når det sidste
målepunkt, eller når flammen slukkes, inden den når dette punkt.
Hvis flammen ikke når det sidste målepunkt, måles den brændte
afstand indtil det punkt, hvor flammen slukkes. Den brændte
afstand er den opløste del af prøveemnet, der er ødelagt udvendigt
og indvendigt af forbrændingen.
10.6.7. Hvis prøveemnet ikke antændes, eller hvis det ikke fortsætter med
at brænde, efter at brænderen er slukket, eller hvis flammen
slukkes, inden den når det første målepunkt, således at det ikke er
muligt at måle forbrændingens varighed, anføres det i prøverap-
porten, at forbrændingshastigheden er 0 mm/minut.
10.6.8. Under en serie prøver eller ved gentagne prøver skal man sikre sig,
at forbrændingskammeret og prøveholderen har en maksimumstem-
peratur på 30º C, inden afprøvningen indledes.
10.7. Beregninger
Forbrændingshastigheden, B, i millimeter pr. minut er givet ved
formlen:
B¼s
t/C260
hvor:
s = længden i millimeter af den brændte afstand
t = forbrændingens varighed i sekunder for afstanden s.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 41
▼B
10.8. Vanskelighedsindseks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
10.9. Fortolkning af prøveresultaterne
Sikkerhedsruder beklædt med plastmateriale (punkt 2.3 i bilag I) og
sikkerhedsruder af plexiglas (punkt 2.4 i bilag I) betragtes som
tilfredsstillende med hensyn til brandbestandighedsprøven, hvis
forbrændingshastigheden ikke overstiger 250 mm/minut.
11. PRØVE AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR
KEMISKE STOFFER
11.1. Kemiske stoffer, der skal anvendes
11.1.1. Ikke-slibende sæbeopløsning: 1 vægtprocent kaliumoleat i afioni-
seret vand
11.1.2. Vinduespudsemiddel: vandig opløsning af isopropanol og dipropy-
lenglycolmonomethylether, hver i en koncentration på mellem 5 og
10 vægtprocent, og af ammoniumhydroxid i en koncentration på
mellem 1 og 5 vægtprocent.
11.1.3. Ikke-fortyndet denatureret alkohol: 1 volumendel methylalkohol i
10 volumendele ethylalkohol
11.1.4. Referencebenzin: blanding af 50 volumenprocent toluen, 30 volu-
menprocent 2.3.4-trimethylpentan, 15 volumenprocent 2.4.4-
trimethyl-1-penten og 5 volumenprocent ethylalkohol
11.1.5. Referencekerosen: blanding af 50 volumenprocent n-oktan og 50
volumenprocent n-decan.
11.2. Prøvemetode
To prøveemner på 180 mm × 25 mm underkastes afprøvning med
hver af de i punkt 11.1 ovenfor anførte kemiske stoffer, idet der
benyttes et nyt prøveemne tilhver prøve og hvert produkt.
Før hver prøve rengøres prøveemnerne efter fabrikantens forskrifter
og konditioneres i 48 timer ved en temperatur på 23º C ± 2º C og
en relativ luftfugtighed på 50 ± 5 %. Disse betingelser bibeholdes
under prøverne.
Prøveemnerne nedsænkes fuldstændigt i prøvevæsken, holdes
nedsænket i et minut, trækkes op og tørres straks med en ren,
absorberende bomuldsklud.
11.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Farveløst Tonet
Mellemlæggets eller plastbe-
klædningens farvning:12
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
11.4. Fortolkning af prøveresultaterne
11.4.1. Prøven af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer anses for
at give et positivt resultat, hvis prøveemnet ikke viser tegn på blød-
gøring, klæbrighed, overfladekrakeleringer eller tilsyneladende tab
af gennemsigtighed.
11.4.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til prøven af modstandsdygtig-
heden over for kemiske stoffer, hvis én af følgende betingelser er
opfyldt:
11.4.2.1. Alle prøver giver et positivt resultat.11.4.2.2. Én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 42
▼B
BILAGIIB
FORRUDER AF ALMINDELIGT LAMINERET GLAS
1. DEFINITION AF TYPEN
Forruder af almindeligt lamineret glas anses for at tilhøre forskel-
lige typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst ét af
nedenstående primære eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. fabriks- eller varemærke
1.1.2. form og dimensioner
Forruder af almindeligt lamineret glas betragtes om en integreret
delaf en gruppe i forbindel se med prøverne af de mekaniske egen-
skaber og af vind- og vejrbestandigheden.
1.1.3. antallet af glaslag
1.1.4. forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikations-
tolerance på ± 0,2 n mm af den nominelle værdi, hvor n er antallet
af glaslag
1.1.5. mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse
1.1.6. mellemlæggets eller mellemlæggenes art og type (f.eks. PVB eller
andet mellemlæg af plastmateriale).
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)
1.2.2. mellemlægget eller mellemlæggenes farvning (farveløst eller tonet,
helt eller delvis)
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet)
1.2.4. om der er indlagt ledere eller ej
1.2.5. om der forefindes solfilterfilm eller ej.
2. GENERELT
2.1. Prøverne af forruder af almindeligt lamineret glas med undtagelse
af prøven med attraphoved (punkt 3.2) og prøven af de optiske
egenskaber udføres på plane prøveemner, som enten er udskåret af
eksisterende ruder eller specielt fremstillet til formålet. I begge
tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræ-
sentative for de seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges
om typegodkendelse.
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne i mindst fire timer ved en
temperatur på 23º C ± 2º C. Prøverne udføres, så snart prøveem-
nerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares.
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
3.2. Prøve med attraphoved på en hel forrude
3.2.1.Antalprøveemner
Fire prøveeksemplarer fra den produktionsserie af ruder, der har
den mindste udfoldede flade, og fire prøveeksemplarer fra den
produktionsserie af ruder, der har den største udfoldede flade, alle
udvalgt i henhold til bestemmelserne i bilag II E, underkastes
afprøvning.
3.2.2.Prøvemetode
3.2.2.1. Den metode, der skalanvendes, skalvære den i punkt 3.3.2 i bil ag
II A beskrevne.
3.2.2.2. Faldhøjden skal være 1,5 m + 0/ − 5 mm.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 43
▼B
3.2.3.Fortolkningafprøveresultaterne
3.2.3.1. Denne prøve anses for at give et positivt resultat, hvis følgende
betingelser er opfyldt:
3.2.3.1.1. prøveemnet knuses, idet der opstår en række cirkelformede revner,
hvis centrum omtrent er anslagspunktet; de nærmeste revner må
højst befinde sig 80 mm fra anslagspunktet
3.2.3.1.2. glaslagene skal fortsat klæbe fast til plastmellemlægget. Det
tillades, at der optræder en eller flere løsrivninger med en bredde
på under 4 mm på hver side af revnen uden for en cirkelmed en
diameter på 60 mm med centrum i anslagspunktet.
3.2.3.1.3. På anslagssiden:3.2.3.1.3.1. mellemlægget må ikke blotlægges over en flade, der er større end
20 cm
2
3.2.3.1.3.2. der tillades en løsrivning af mellemlægget i en længde af 35 mm.
3.2.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til prøven med attraphoved, hvis
én af følgende to betingelser er opfyldt:
3.2.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat3.2.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
3.3. Prøve med attraphoved på plane prøveemner.
3.3.1.Antalprøveemner
Seks plane prøveemner med dimensionerne 1 100 mm + 5/ − 2 mm
× 500 mm + 5/ − 2 mm underkastes afprøvning.
3.3.2.Prøvemetode
3.3.2.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 3.3.1 i bil ag II A
beskrevne.
3.3.2.2. Faldhøjden er 4 m + 25/ − 0 mm.3.3.3.Fortolkningafprøveresultaterne
3.3.3.1. Denne prøve anses for at give et positivt resultat, hvis følgende
betingelser er opfyldt:
3.3.3.1.1. prøveemnet bøjes og knuses, idet der opstår en række cirkelfor-
mede revner, hvis centrum omtrent er anslagspunktet
3.3.3.1.2. der tillades løsrivninger af mellemlægget, men attraphovedet må
ikke gå igennem prøveemnet
3.3.3.1.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.3.3.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til prøven med attraphoved, hvis
én af følgende to betingelser er opfyldt:
3.3.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat3.3.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
4. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYG-
TIGHED
4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
4.2. Slagprøve med en kugle på 2260 g
4.2.1.Antalprøveemner
Fire kvadratiske prøveemner med sider på 300 mm + 10/ − 0 mm
underkastes afprøvning.
4.2.2.Prøvemetode
4.2.2.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 2.2 i bil ag II A
beskrevne.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 44
▼B
4.2.2.2. Faldhøjden (fra kuglens underside til prøveemnets overside) skal
være 4 m + 25/ − 0 mm.
4.2.3.Fortolkningafprøveresultaterne
4.2.3.1. Prøven anses for at give et positivt resultat, hvis kuglen ikke går
igennem ruden i op til fem sekunder efter anslagsøjeblikket.
4.2.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til slagprøven med en kugle på
2 260 g, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt:
4.2.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat4.2.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
4.3. Slagprøve med en kugle på 227 g
4.3.1.Vanskelighedsindeks fordesekundærekendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
4.3.2.Antalprøveemner
Tyve kvadratiske prøveemner med sider på 300 mm ± 0 mm under-
kastes afprøvning.
4.3.3.Prøvemetode
4.3.3.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 2.1 i bil ag II A
beskrevne. Ti prøveemner underkastes afprøvning ved en tempe-
ratur på + 40º C ± 2º C og ti ved en temperatur på − 20º C ± 2º C.
4.3.3.2. Faldhøjden efter de forskellige rudetykkelser og de løsrevne glas-
splinters masse er anført i tabellen nedenfor:
Prøveemnets
tykkelse
mm+ 40º C − 20º C
Faldhøjde
m (*)Tilladt maksi-
mumsmasse af
glassplinter
gFaldhøjde
m (*)Tilladt maksi-
mumsmasse af
glassplinter
g
e≤4,5 9 12 8,5 12
4,5 < e ≤5,5 10 15 9 15
5,5 < e ≤6,5 11 20 9,5 20
e > 6,5 12 25 10 25
(*) Der tillades en tolerance på + 25/ − 0 mm i faldhøjden.
4.3.4.Fortolkningafprøveresultaterne
4.3.4.1. Prøven anses for at give et positivt resultat, hvis følgende betin-
gelser er opfyldt:
— kuglen går ikke igennem prøveemnet
— prøveemnet knuses ikke i flere stykker
— hvis mellemlægget ikke løsriver sig, overstiger vægten af de
glassplinter, der løsriver sig fra den side af glasset, der vender
modsat anslagssiden, ikke de i punkt 4.3.2.2 anførte relevante
værdier.
4.3.4.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til slagprøven med en kugle på
227 g, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt:
4.3.4.2.1. mindst otte prøver ved hver af de specificerede prøvetemperaturer
giver et positivt resultat
4.3.4.2.2. mere end to prøver ved hver af de specificerede prøvetemperaturer
giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny serie
prøveemner giver et positivt resultat.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 45
▼B
5. AFPRØVNING AF VIND- OG VEJRBESTANDIGHEDEN
5.1. Slidprøve
5.1.1.Vanskelighedsindeks ogprøvemetode
Forskrifterne i punkt 4 i bilag II A finder anvendelse, idet prøven
gennemløber 1 000 prøvecykler.
5.1.2.Fortolkningafprøveresultaterne
Sikkerhedsruden betragtes som tilfredsstillende med hensyn til sild-
prøven, hvis lysspredningen som følge af afslidning af prøveemnet
ikke overstiger 2 %.
5.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer
Forskrifterne i punkt 5 i bilag II A finder anvendelse.
5.3. Lyspåvirkningsprøve
5.3.1.Generelforskrift
Denne prøve udføres kun, hvis laboratoriet finder det nødvendigt
ud fra de foreliggende oplysninger om mellemlægget.
5.3.2. Forskrifterne i punkt 6 i bilag II A finder anvendelse.
5.4. Luftfugtighedsprøve
Forskrifterne i punkt 7 i bilag II A finder anvendelse.
6. OPTISKE EGENSKABER
Forskrifterne i punkt 9 i bilag II A om de optiske egenskaber finder
anvendelse på hver type forrude.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 46
▼B
BILAGIIC
FORRUDER AF BEHANDLET LAMINERET GLAS
1. DEFINITION AF TYPEN
Forruder af behandlet lamineret glas anses for at tilhøre forskellige
typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst et af neden-
stående primære eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. fabriks- eller varemærke
1.1.2. form og dimensioner
Forruder af behandlet lamineret glas betragtes om en del af en
gruppe i forbindelse med brud- og splintringsprøven samt afprøv-
ningen af de mekaniske egenskaber og af vind- og
vejrbestandigheden.
1.1.3. antallet af glaslag
1.1.4. forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikations-
tolerance på ± 0,2 n mm af den nominelle værdi, hvor n er antallet
af glaslag
1.1.5. den specialbehandling, som et eller flere glaslag måtte være blevet
underkastet
1.1.6. mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse
1.1.7. mellemlæggets eller mellemlæggenes art og type (f. eks. PVB eller
andet mellemlæg af plastmateriale).
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)
1.2.2. mellemlægget eller mellemlæggenes farvning (farveløst eller tonet,
helt eller delvis)
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet)
1.2.4. om der er indlagt ledere eller ej
1.2.5. om der forefindes solfilterfilm eller ej.
2. GENERELT
2.1. På forruder af behandlet lamineret glas udføres prøven med attrap-
hoved og afprøvningen af de optiske egenskaber på
prøveeksemplarer og/eller plane prøveemner, der er specielt frem-
stillet til formålet. Prøveemnerne skal i enhver henseende være
absolut repræsentative for de seriefremstillede forruder, for hvilke
der ansøges om typegodkendelse.
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne i mindst fire timer ved en
temperatur på 23º C ± 2º C. Prøverne udføres, så snart prøveem-
nerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares.
3. FORESKREVNE PRØVER
Forruder af behandlet lamineret glas underkastes:
3.1. de i bilag II B foreskrevne prøver for forruder af almindeligt lami-
neret glas
3.2. den i punkt 4 nedenfor beskrevne brud- og splintringsprøve.
4. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVE4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Materiale Vanskelighedsindeks
Spejlglas 2
Floatglas 11992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 47
▼B
Materiale Vanskelighedsindeks
Vinduesglas 1
4.2. Antal prøveemner eller prøveeksemplarer
Ét prøveeksemplar pr. anslagspunkt eller ét prøveemne på
1 100 mm × 500 mm + 5/ − 2 mm underkastes afprøvning.
4.3. Prøvemetode
Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 1 i bil ag II-A beskr-
evne.
4.4. Anslagspunkt(er)
Ruden skal rammes på hvert af de behandlede glaslåg uden for
prøveemnets centrum.
4.5. Fortolkning af prøveresultaterne
4.5.1. For hvert anslagspunkt anses brud- og splintringsprøven for at have
givet et positivt resultat, hvis det samlede areal af de af glassplin-
terne, der er større end eller lig med 2 cm2, er lig med mindst 15 %
af arealet af et udsynsrektangel, der er mindst 20 cm højt og 50 cm
bredt.
4.5.1.1.Forprøveeksemplarer
4.5.1.1.1. For køretøjer i klasse M1befinder centrum af rektanglet sig i en
cirkelmed en radius på 10 cm med centrum i projektionen af
midten af segmentet V1V2.
4.5.1.1.2. For andre køretøjer i klasse M og N end køretøjer i klasse M1befinder centrum af rektanglet sig i en cirkel med en radius på
10 cm med centrum i projektionen af punktet 0.
4.5.1.1.3. Ovennævnte rektangels højde kan reduceres til 15 cm, når det
drejer sig om forruder, der er under 44 cm høje, og hvis monte-
ringsvinkel er mindre en 15º i forhold til det lodrette plan; udsynet
skal være lig med 10 % af det tilsvarende rektangels areal.
4.5.1.2. For prøveemner befinder centrum af rektanglet sig på prøveemnets
største akse i en afstand af 450 mm fra en af kanterne.
4.5.2. Det eller de prøveeksemplarer eller det eller de prøveemner, der
fremstilles til typegodkendelse, betragtes som tilfredsstillende med
hensyn til brud- og splintringsprøven, hvis én af følgende betin-
gelser er opfyldt:
4.5.2.1. for hvert anslagspunkt giver prøven et positivt resultat4.5.2.2. efter at prøven er blevet gentaget på en ny serie af fire prøveemner
for hvert anslagspunkt, i hvilket den i første omgang gav et negativt
resultat, giver de fire nye prøver, der udføres i de samme anslags-
punkter, alle et positivt resultat.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 48
▼B
BILAGIID
FORRUDER AF PLEXIGLAS
1. DEFINITION AF TYPEN
Forruder af plexiglas anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de
er forskellige med hensyn til mindst ét af nedenstående primære
eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. fabriks- eller varemærke1.1.2. form og dimensioner
Forruder af plexiglas betragtes som en integreret del af en gruppe i
forbindelse med afprøvningen af den mekaniske modstandsdyg-
tighed, af vind- og vejrbestandigheden, af modstandsdygtigheden
over for temperaturforandringer og af modstandsdygtigheden over
for kemiske stoffer.
1.1.3. antallet af plastlag
1.1.4. forrudens nominelle tykkelse »e«, idet der tillades en fabrikations-
tolerance på ± 0,2 mm
1.1.5. glaslagets nominelle tykkelse
1.1.6. den nominelle tykkelse af det eller de plastlag, der fungerer som
mellemlæg
1.1.7. art og type af det eller de plastlag, der fungerer som mellemlæg
(f.eks. PVB eller andet), og af plastlaget på den indvendige side
1.1.8. enhver specialbehandling, som ruden måtte være blevet underka-
stet.
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)
1.2.2. plastlagets eller plastlagenes farvning (farveløst eller tonet, helt
eller delvis)
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet)
1.2.4. om der er indlagt ledere eller ej1.2.5. om der forefindes solfilterfilm eller ej.
2. GENERELT
2.1. Prøverne af forruder af plexiglas med undtagelse af prøven med
attraphoved (punkt 3.2) og afprøvningen af de optiske egenskaber
udføres på plane prøveemner, som enten er udskåret af eksisterende
ruder eller specielt fremstillet til formålet. I begge tilfælde skal
prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for
de seriefremstillede forruder, for hvilke der ansøges om typegod-
kendelse.
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne i mindst fire timer ved en
temperatur på 23º C ± 2º C. Prøverne udføres, så snart prøveem-
nerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares.
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
3.2. Prøve med attraphoved på en hel forrude
3.2.1.Antalprøveemner
Fire prøveeksemplarer fra den produktionsserie af ruder, der har
den mindste udfoldede flade, og fire prøveeksemplarer fra den
produktionsserie af ruder, der har den største udfoldede flade, alle
udvalgt i henhold til bestemmelserne i bilag II E, underkastes
afprøvning.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 49
▼B
3.2.2.Prøvemetode
3.2.2.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 3.3.2 i bil ag II A
beskrevne.
3.2.2.2. Faldhøjden skal være 1,5 m + 0/ − 5 mm.3.2.3.Fortolkningafprøveresultaterne
3.2.3.1. Denne prøve anses for at have givet et positivt resultat, hvis
følgende betingelser er opfyldt:
3.2.3.1.1. glaslaget knuses, idet der opstår en række cirkelformede revner,
hvis centrum omtrent er anslagspunktet; de nærmeste revner må
højst befinde sig 80 mm fra anslagspunktet
3.2.3.1.2. glaslaget skal fortsat klæbe fast til plastmellemlægget. Det tillades,
at der optræder en eller flere løsrivninger med en bredde på under
4 mm på hver side af revnen uden for en cirkelmed en diameter på
60 mm med centrum i anslagspunktet.
3.2.3.1.3. der tillades en løsrivning af mellemlægget i en længde af 35 mm på
anslagssiden.
3.2.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til prøven med attraphoved, hvis
én af følgende to betingelser er opfyldt:
3.2.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat3.2.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
3.3. Prøve med attraphoved på plane prøveemner.
3.3.1.Antalprøveemner
Seks plane prøveemner med dimensionerne 1 100 mm + 5/ −
2 mm × 500 mm + 5/ − 2 mm underkastes afprøvning.
3.3.2.Prøvemetode
3.3.2.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 3.3.1 i bil ag II A
beskrevne.
3.3.2.2. Faldhøjden skal være 4 mm + 25/ − 0 mm.
3.3.3.Fortolkningafprøveresultaterne
3.3.3.1. Denne prøve anses for at have givet et positivt resultat, hvis
følgende betingelser er opfyldt:
3.3.3.1.1. glaslaget bøjes og knuses, idet der opstår en række cirkelformede
revner, hvis centrum omtrent er anslagspunktet
3.3.3.1.2. der tillades løsrivninger af mellemlægget, men attraphovedet må
ikke gå igennem prøveemnet
3.3.3.1.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.
3.3.3.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til prøven med attraphoved, hvis
én af følgende to betingelser er opfyldt:
3.3.3.2.1. alle prøver giver et positivt resultat3.3.3.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøver på en ny serie prøveemner giver et positivt resultat.
4. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYG-
TIGHED
4.1. Med hensyn til vanskelighedsindeks, prøvemetode og fortolk-
ning af prøveresultaterne finder forskrifterne i punkt 4 i bilag
II B anvendelse.
4.2. Tredje betingelse i punkt 4.3.4.1 i bilag II B finder dog ikke anven-
delse.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 50
▼B
5. AFPRØVNING AF VIND- OG VEJRBESTANDIGHEDEN
5.1. Slidprøve
5.1.1.Slidprøve pådenudvendige side
5.1.1.1. Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag II B finder anvendelse.
5.1.2.Slidprøve pådenindvendige side
5.1.2.1. Forskrifterne i punkt 2 i bilag II K finder anvendelse.
5.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer
Forskrifterne i punkt 5 i bilag II A finder anvendelse.
5.3. Lyspåvirkningsprøve
Forskrifterne i punkt 6 i bilag II A finder anvendelse.
5.4. Luftfugtighedsprøve
Forskrifterne i punkt 7 i bilag II A finder anvendelse.
5.5. Prøve af modstandsdygtigheden over for temperaturforan-
dringer
Forskrifterne i punkt 8 i bilag II A finder anvendelse.
6. OPTISKE EGENSKABER
Forskrifterne i punkt 9 i bilag II A om de optiske egenskaber finder
anvendelse på hver type forrude.
7. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVE
Forskrifterne i punkt 10 i bilag II A finder anvendelse.
8. AFPRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR
KEMISKE STOFFER
Forskrifterne i punkt 11 i bilag II A finder anvendelse.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 51
▼B
BILAGIIE
GRUPPERING AF FORRUDER TIL BRUG VED AFPRØVNING MED
HENBLIK PÅ EØF-TYPEGODKENDELSE
1. FØLGENDE ASPEKTER AF FORRUDER TAGES I BETRAGT-
NING
1.1. den udfoldede flade
1.2. segmenthøjden1.3. krumningen.
2. EN GRUPPE BESTÅR AF EN TYKKELSESKATEGORI
3. KLASSIFICERINGEN SKER I STIGENDE RÆKKEFØLGE
EFTER DEN UDFOLDEDE FLADES STØRRELSE
Udvælgelsen sker blandt de fem største og de fem mindste efter
følgende pointtildeling:
1 tilden største 1 tilden mindste
2 til den umiddelbart under 1 2 til den umiddelbart over 1
3 til den umiddelbart under 2 3 til den umiddelbart over 2
4 til den umiddelbart under 3 4 til den umiddelbart over 35 til den umiddelbart under 4 5 til den umiddelbart over 4
4. POINTTILDELINGEN FOR SEGMENTHØJDER ER
FØLGENDE I HVER AF DE TO SERIER, DER ER DEFINERET
I PUNKT 3
1 tilden største segmenthøjde
2 tilden umiddel bart under
3 tilden umiddel bart under den foregående værdi osv.
5. POINTTILDELINGEN FOR KRUMNINGSVÆRDIER ER
FØLGENDE I HVER AF DE TO SERIER, DER ER DEFINERET
I PUNKT 3
1 tilden mindste krumning
2 til den krumning, der ligger umiddelbart over
3 til den krumning, der ligger umiddelbart over den foregående
krumning osv.
6. POINTENE SAMMENTÆLLES FOR HVER FORRUDE I DE TO
SERIER, DER ER DEFINERET I PUNKT 3
6.1. Den forrude blandt de fem største og den forrude blandt de fem
mindste, der har den mindste total, underkastes de i bilag II B, II
C, II D og II K fastsatte komplette prøver.
6.2. De øvrige forruder i samme serie underkastes den afprøvning til
kontrolaf de optiske egenskaber, der er fastsat i punkt 9 i bil ag II
A.
7. Forruder, hvis parametre med hensyn til form og/eller krumning
afviger betydeligt fra de ekstreme tilfælde i den udvalgte gruppe,
kan ligeledes underkastes afprøvning, hvis den tekniske tjeneste,
der foretager afprøvningerne, finder, at disse parametre indebærer
risiko for betydelige negative virkninger.
8. Afgrænsningen af gruppen fastsættes i forhold til forrudernes udfol-
dede flade. Hvis en forrude, der fremstilles til typegodkendelse for
en givet type, har en udfoldet flade, der ikke svarer til den fastsatte
afgrænsning og/eller har en betydelig større segmenthøjde eller en
betydelig mindre krumning, skal den betragtes som tilhørende en
ny type og underkastes supplerende afprøvning, hvis den tekniske1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 52
▼B
tjeneste finder det teknisk påkrævet ud fra de foreliggende oplys-
ninger om produktet og det anvendte materiale.
9. Hvis indehaveren af en typegodkendelse senere fremstiller en anden
forrudemodel i en allerede typegodkendt tykkelseskategori:
9.1. kontrolleres det, om den kan omfattes af de fem største eller de fem
mindste, der er udtaget til typegodkendelse i den pågældende
gruppe
9.2. foretages pointtildelingen på ny efter den i punkt 3, 4 og 5 beskr-
evne fremgangsmåde.
9.3. Hvis summen af de point, der tildeles en forrude, der senere klassi-
ficeres blandt de fem største eller de fem mindste:
9.3.1. er den laveste, underkastes den følgende prøver:9.3.1.1. Forruder af almindeligt lamineret glas eller beklædt med plastmate-
riale eller af plexiglas:
9.3.1.1.1. prøven med attraphoved9.3.1.1.2. prøven af den optiske forvrængning
9.3.1.1.3. prøven af sekundærbilledseparationen
9.3.1.1.4. lystransmissionsprøven.9.3.1.2. Forruder af behandlet lamineret glas: de i punkt 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2,
9.3.1.1.3 og 9.3.1.1.4 ovenfor foreskrevne prøver samt brud- og
splintringsprøven i henhold til punkt 4 i bilag II C.
9.3.2. I modsat fald udføres kun den i punkt 9 i bilag II A fastsatte
afprøvning tilkontrolaf de optiske egenskaber.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 53
▼B
BILAGIIF
FREMGANGSMÅDE TIL BESTEMMELSE AF AFPRØVNINGSZO-
NERNE PÅ FORRUDER TIL KØRETØJER I KLASSE M1I FORHOLD
TIL V-PUNKTERNE
1. V-PUNKTERNES POSITION
1.1. V-punkternes position er angivet i XYZ-koordinater i forhold til R-
punktet (se bilag II G) i det tredimensionale referencesystem i tabel
1o g2 .
1.2 I tabel1 er anført basiskoordinaterne for en hæl dningsvinkeli
ryglænet på 25º. Koordinaternes positive retning er angivet i fig. 3
i dette bilag.
TABEL 1
V-punkt X Y Z
V168 mm − 5 mm 665 mm
V268 mm − 5 mm 589 mm
1.3. Korrektion for andre hældningsvinkler i ryglænet end 25º
1.3.1. I tabel2 er anført de korrektioner, der skalforetages i X- og Y-
koordinaterne for hvert V-punkt, når ryglænets hældningsvinkel
afviger fra 25º. Koordinaternes positive retning er angivet i fig. 3 i
dette bilag.
TABEL 2
Ryglænets hældnings-
vinkel(º)Vandrette koordinater
XLodrette koordinater
Z
5 − 186 mm 28 mm
6 − 176 mm 27 mm7 − 167 mm 27 mm
8 − 157 mm 26 mm
9 − 147 mm 26 mm
10 − 137 mm 25 mm
11 − 128 mm 24 mm
12 − 118 mm 23 mm
13 − 109 mm 22 mm
1 4 −9 9m m 2 1m m
1 5 −9 0m m 2 0m m
1 6 −8 1m m 1 8m m
1 7 −7 1m m 1 7m m
1 8 −6 2m m 1 5m m
1 9 −5 3m m 1 3m m
2 0 −4 4m m 1 1m m
21 − 35 mm 9 mm
22 − 26 mm 7 mm
23 − 17 mm 5 mm
24 − 9 mm 2 mm
25 0 mm 0 mm2 6 9m m −3m m
27 17 mm − 5 mm
28 26 mm − 8 mm
29 34 mm − 11 mm1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 54
▼B
Ryglænets hældnings-
vinkel(º)Vandrette koordinater
XLodrette koordinater
Z
30 43 mm − 14 mm
31 51 mm − 17 mm
32 59 mm − 21 mm
33 67 mm − 24 mm
34 76 mm − 28 mm35 84 mm − 31 mm
36 92 mm − 35 mm
37 100 mm − 39 mm
38 107 mm − 43 mm
39 115 mm − 47 mm
40 123 mm − 52 mm
2. AFPRØVNINGSZONER
2.1. Der bestemmes to afprøvningszoner ud fra V-punkterne.
2.2. Afprøvningszone A er den zone af den tilsyneladende udvendige
side af forruden, der afgrænses af følgende fire planer ud fra V-
punkterne i fremadgående retning (se fig. 1):
— et lodret plan, der går gennem V
1og V2og danner en vinkelpå
13º med X's akse mod venstre på venstrestyrede køretøjer og
mod højre på højrestyrede køretøjer
— et plan parallelt med Y's akse, der går gennem V1og opad
danner en vinkelpå 3º med X's akse
— et plan parallelt med Y's akse, der går gennem V2og nedad
danner en vinkelpå 1º med X's akse
— et lodret plan, der går gennem V1og V2og danner en vinkelpå
20º med X's akse mod højre på venstrestyrede køretøjer og mod
venstre på højrestyrede køretøjer.
2.3. Afprøvningszone B er den zone af den udvendige side af forruden,
der befinder sig mere end 25 mm fra sidekanten af den gennemsig-
tige flade og afgrænses af skæringspunktet mellem den udvendigeside af forruden og følgende fire planer (se fig. 2):
— et plan, der er rettet 7º opad i forhold til X's akse og går
gennem V
1og parallelt med Y's akse
— et plan, der er rettet 5º nedad i forhold til X's akse og går
gennem V2og parallelt med Y's akse
— et lodret plan, der går gennem V1og V2og danner en vinkelpå
17º med X's akse mod venstre på venstrestyrede køretøjer og
mod højre på højrestyrede køretøjer
— et plan, der er symmetrisk med det foregående plan i forhold til
køretøjets midterplan i længderetningen.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 55
▼B
Figur1
Afprøvningszone A (på venstrestyret køretøj)1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 56
▼B
Figur2
Afprøvningszone B (på venstrestyret køretøj)1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 57
▼B
Figur3
Bestemmelse af V-punkterne ved en ryglænshældning på 25º (på venstrestyret køretøj)1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 58
▼B
BILAGIIG
FREMGANGSMÅDE TIL BESTEMMELSE AF H-PUNKTET OG DEN
FAKTISKE TORSOVINKEL VED SIDDEPLADSERNE I KØRETØJER
Se bilag III til direktiv 77/649/EØF (1), ændret ved direktiv 90/630/EØF (2)1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 59
(1) EFT nr. L 267 af 19. 10. 1977, s. 1.
(2) EFT nr. L 341 af 6. 12. 1990, s. 20.
▼B
BILAGIIH
RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING
1. DEFINITION AF TYPEN
Ruder af glas med ensartet hærdning anses for at tilhøre forskellige
typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst ét af neden-
stående primære eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. fabriks- eller varemærke1.1.2. hærdningens art (termisk eller kemisk)1.1.3. form; der skelnes mellem to kategorier:1.1.3.1. plane ruder1.1.3.2. plane og buede ruder1.1.4. den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« befinder
sig, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 mm:
kategori I: e ≤3,5 mm,
kategori II: 3,5 mm < e ≤4,5 mm,
kategori III: 4,5 mm < e ≤6,5 mm,
kategori IV: 6,5 mm < e.
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)1.2.2. farvning (farveløst eller tonet)1.2.3. om der er indlagt ledere eller ej.
2. BRUD- OG SPLINTRINGSPRØVE
2.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Materiale Vanskelighedsindeks
Spejlglas 2
Floatglas 1
Vinduesglas 1
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
2.2. Udvælgelse af prøveemner
2.2.1. Til prøverne udvælges prøveemner fra hver form- og tykkelseskate-
gori, der er vanskelige at fremstille, efter følgende kriterier:
2.2.1.1. For plane ruders vedkommende fremstilles to serier prøveemner
med:
2.2.1.1.1. den største udfoldede flade2.2.1.1.2. den mindste vinkel mellem to hosliggende sider.2.2.1.2. For plane og buede ruders vedkommende fremstilles tre serier
prøveemner med:
2.2.1.2.1. den største udfoldede flade2.2.1.2.2. den mindste vinkel mellem to hosliggende sider2.2.1.2.3. den største segmenthøjde.2.2.2. Prøver, der udføres på prøveemner med den største overflade S,
anses som gældende for alle andre overflader på under S + 5 %.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 60
▼B
2.2.3. Hvis de prøveemner, der fremstilles, har en vinkel γpå under 30º,
anses prøverne som gældende for alle ruder med en vinkel på over
γ− 5º.
Hvis de prøveemner, der fremstilles, har en vinkel γpå over eller
lig med 30º, anses prøverne som gældende for alle ruder med en
vinkel på over eller lig med 30º.
2.2.4. Hvis segmenthøjden h på de prøveemner, der fremstilles, er større
end 100 mm, anses prøverne som gældende for alle ruder med en
segmenthøjde på under h + 30 mm.
Hvis segmenthøjden på de prøveemner, der fremstilles, er mindre
end eller lig med 100 mm, anses prøverne som gældende for alle
ruder med en segmenthøjde på mindre end eller lig med 100 mm.
2.3. Antal prøveemner pr. serie
Antallet af prøveemner i hver gruppe er følgende i forhold til den i
punkt 1.1.3 ovenfor definerede formkategori:
Rudens art Antalprøveemner
Plan (to serier) 4
Plan og buet (tre serier) 5
2.4. Prøvemetode
2.4.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 1 i bil ag II A beskr-
evne.
2.5. Anslagspunkter (se bilag II M, fig. 2).
2.5.1. For plane ruder og buede ruder er de anslagspunkter, der er vist i
henholdsvis fig. 2 a) og 2 b) i bilag II M og fig. 2 c) i bilag II M,
følgende:
punkt 1: 3 cm fra rudens kanter i den del, hvor omkredsens krum-
ningsradius er mindst
punkt 2: 3 cm fra den ene af medianernes kant, idet den side af
ruden, der evt. har klippemærker, skal vælges
punkt 3: rudens geometriske centrumpunkt 4: alene for buede ruders vedkommende: dette punkt
vælges på den længste median i den del af ruden, hvor
krumningsradius er mindst.
2.5.2. Der udføres kun én prøve for hvert foreskrevet anslagspunkt.
2.6. Fortolkning af prøveresultaterne
2.6.1. En prøve anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis
splintringen opfylder følgende betingelser:
2.6.1.1. antallet af glassplinter i hvert kvadrat på 5 cm × 5 cm er ikke under
40 og ikke over 400, eller 450, når det drejer sig om ruder med en
tykkelse på ikke over 3,5 mm
2.6.1.2. til brug for denne beregning regnes glassplinter på en af kvadratets
sider for halve
2.6.1.3. splintringen kontrolleres ikke i et 2 cm bredt felt i hele prøveem-
nernes omkreds, som er rudens indfatning, og heller ikke i en
radius på 7,5 cm omkring anslagspunktet
2.1.6.4. glassplinter med en overflade på over 3 cm
2medregnes ikke
undtagen i de i punkt 2.6.1.3 definerede dele af ruden
2.6.1.5. visse aflange glassplinter medregnes, forudsat at:
— kanterne ikke er knivskarpe
— glassplinterne, hvis de når ud til rudens kant, ikke danner en
vinkelmed denne på over 45º
— og forudsat at, undtagen i tilfælde, hvor bestemmelserne i punkt
2.6.6.2 nedenfor finder anvendelse, længden ikke er over 7,5 cm.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 61
▼B
2.6.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til brud- og splintringsprøven,
hvis mindst én af følgende betingelser er opfyldt:
2.6.2.1. alle prøver i de i punkt 2.5.1 foreskrevne anslagspunkter giver et
positivt resultat
2.6.2.2. én prøve ud af de prøver, der er blevet udført i de i punkt 2.5.1
foreskrevne anslagspunkter, giver et negativt resultat med afvi-
gelser, der ikke overstiger nedenstående grænser:
— højst otte glassplinter med en længde på mellem 6 og 7,5 cm
— højst fire glassplinter med en længde på mellem 7,5 og 10 cm
og gentages på et nyt prøveemne i henhold til forskrifterne i punkt
2.6.1 eller viser afvigelser, der ligger inden for ovennævnte grænser
2.6.2.3. to prøver ud af de prøver, der er blevet udført i de i punkt 2.5.1
foreskrevne anslagspunkter, giver et negativt resultat med afvi-
gelser, der ikke overstiger de i punkt 2.6.2.2 anførte grænser, men
en ny serie prøver på en ny serie prøveemner er i overensstemmelse
med forskrifterne i punkt 2.6.1, eller der er ikke mere end to
prøveemner i den nye serie, der viser afvigelser, der ligger inden
for de i punkt 2.6.2.2 anførte grænser.
2.6.3. Hvis der konstateres afvigelser af ovennævnte art, skal de anføres i
prøverapporten, og fotografier af de pågældende dele af ruden
vedlægges denne.
3. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYG-
TIGHED
3.1. Slagprøve med en kugle på 227 g
3.1.1.Vanskelighedsindeks fordesekundærekendetegn
Materiale Vanskelighedsindeks Farvning Vanskelighedsindeks
Spejlglas 2 Farveløst 1
Floatglas 1 Tonet 2
Vinduesglas 1
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning.
3.1.2.Antalprøveemner
Seks prøveemner for hver af de i punkt 1.1.4 ovenfor definerede
tykkelseskategorier underkastes afprøvning.
3.1.3.Prøvemetode
3.1.3.1. Den prøvemetode, der skalanvendes, er den i punkt 2.1 i bil ag II A
beskrevne.
3.1.3.2 Faldhøjden (fra kuglens underside til prøveemnets overside) skal
være den i nedenstående tabelangivne højde i forhol d tilrudens
tykkelse:
Rudens nominelle tykkelse (e) Faldhøjde
e≤3,5 mm 2,0 m + 5 / − 0 mm
3,5 mm < e
3.1.4.Fortolkningafprøveresultaterne
3.1.4.1. Prøven anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis
prøveemnet ikke går i stykker.
3.1.4.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til den mekaniske modstandsdyg-
tighed, hvis mindst én af følgende betingelser er opfyldt:
3.1.4.2.1. højst én prøve giver et negativt resultat
3.1.4.2.2. to prøver giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie på seks prøveemner giver et positivt resultat.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 62
▼B
4. OPTISKE EGENSKABER
4.1. Forskrifterne i punkt 9.1 i bilag II A om den regelmæssige lystrans-
missionskoefficient er gældende. Rudemateriale med en
regelmæssig lystransmissionskoefficient på under 70 % skal
mærkes med det yderligere symbol i punkt 4.5.2 i bilag II.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 63
▼B
BILAGIII
ANDRE RUDER AF LAMINERET GLAS END FORRUDER
1. DEFINITION AF TYPEN
Andre ruder af lamineret glas end forruder anses for at tilhøre
forskellige typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst ét
af nedenstående primære eller sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. fabriks- eller varemærke
1.1.2. den tykkelseskategori for ruden, hvori den nominelle tykkelse »e«
befinder sig, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 n
mm, hvor »n« er antallet af glaslag:
— kategori I: < e ≤5m m
— kategori II: 5,5 mm < e ≤6,5 mm
— kategori III: 6,5 mm < e
1.1.3. mellemlæggets eller mellemlæggenes nominelle tykkelse
1.1.4. mellemlæggets eller mellemlæggenes art og type (f.eks. PVB eller
andet mellemlæg af plastmateriale)
1.1.5. enhver specialbehandling, som et af glaslagene måtte være blevet
underkastet.
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)1.2.2. mellemlæggets farvning (farveløst eller tonet, helt eller delvis)
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet).
2. GENERELT
2.1. Prøverne af andre ruder af lamineret glas end forruder udføres på
plane prøveemner, som enten er udskåret af eksisterende ruder eller
specielt fremstillet til formålet. I begge tilfælde skal prøveemnerne
i enhver henseende være absolut repræsentative for de seriefremstil-
lede ruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse.
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne i mindst fire timer ved en
temperatur på 23º C ± 2º C. Prøverne udføres, så snart prøveem-
nerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares.
2.3. En rude, der fremstilles til typegodkendelse, anses for at opfylde
forskrifterne i dette bilag, hvis den har samme opbygning som en
forrude, som allerede er blevet typegodkendt i henhold til bestem-
melserne i bilag II B, bilag II C eller bilag II K.
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
3.2. Antal prøveemner
Seks flade prøveemner, der måler 1 100 mm × 500 mm (+ 25/ −
0 mm), underkastes afprøvning.
3.3. Prøvemetode
3.3.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 3 i bil ag II A beskr-
evne.
3.3.2. Faldhøjden skal være 1,5 m + 0/ − 5 mm.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 64
▼B
3.4. Fortolkning af prøveresultaterne
3.4.1. Denne prøve anses for at give et tilfredsstillende resultat, hvis
følgende betingelser er opfyldt:
3.4.1.1. prøveemnet bøjes og knuses, idet der opstår en række cirkelfor-
mede revner, hvis centrum omtrent er anslagspunktet
3.4.1.2. der tillades løsrivning af mellemlægget, men attraphovedet må ikke
gå igennem prøveemnet
3.4.1.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.3.4.2. En serie prøveemner, der underkastes afprøvning, betragtes som
tilfredsstillende med hensyn til prøven med attraphoved, hvis én af
følgende to betingelser er opfyldt:
3.4.2.1. alle prøver giver et positivt resultat
3.4.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
4. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYG-
TIGHED — SLAGPRØVE MED EN KUGLE PÅ 227 G
4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
4.2. Antal prøveemner
Fire plane kvadratiske prøveemner med sider på 300 mm × 300 mm
(+ 10/ − 0 mm) underkastes afprøvning.
4.3. Prøvemetode
4.3.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 2.1 i bil ag II A
beskrevne.
4.3.2. Faldhøjden (fra kuglens underside til prøveemnets overside) er
anført i nedenstående tabel i forhold til den nominelle tykkelse:
Nominel tykkelse Faldhøjde
e≤5,5 mm 5 m/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150+ 25/ − 0 mm 5,5 mm ≤e≤6,5 mm 6 m
6,5 mm ≤e7 m
4.4. Fortolkning af prøveresultaterne
4.4.1. Prøven anses for at give et positivt resultat, hvis følgende betin-
gelser er opfyldt:
— kuglen går ikke igennem prøveemnet
— prøveemnet knuses ikke i flere stykker— den samlede vægt af de få stykker, der kan dannes på den
modsatte side af anslagspunktet, overstiger ikke 15 g.
4.4.2. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til den mekaniske modstandsdyg-
tighed, hvis én af følgende to betingelser er opfyldt:
4.4.2.1. alle prøver giver et positivt resultat
4.4.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
5. AFPRØVNING AF VIND- OG VEJRBESTANDIGHEDEN5.1. Slidprøve
5.1.1.Vanskelighedsindeks ogprøvemetode
Forskrifterne i punkt 4 i bilag II A finder anvendelse, idet prøven
gennemløber 1 000 prøvecykler.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 65
▼B
5.1.2.Fortolkningafprøveresultaterne
Sikkerhedsruden betragtes som tilfredsstillende med hensyn til
modstandsdygtigheden over for slid, hvis lysspredningen som følge
af afslidning af prøveemnet ikke overstiger 2 %.
5.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer
Forskrifterne i punkt 5 i bilag II A finder anvendelse.
5.3. Lyspåvirkningsprøve
5.3.1.Generelforskrift
Denne prøve udføres kun, hvis laboratoriet finder det nødvendigt
ud fra de foreliggende oplysninger om mellemlægget.
5.3.2. Forskrifterne i punkt 6 i bilag II A finder anvendelse.
5.4. Luftfugtighedsprøve
Forskrifterne i punkt 7 i bilag II A finder anvendelse.
6. OPTISKE EGENSKABER
Forskrifterne i punkt 9.1 i bilag II A om den regelmæssige lystrans-
missionskoefficient er gældende. Rudemateriale med en
regelmæssig lystransmissionskoefficient på under 70 % skal
mærkes med det yderligere symbol i punkt 4.5.2 i bilag II.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 66
▼B
BILAGIIJ
ANDRE RUDER AF PLEXIGLAS END FORRUDER
1. DEFINITION AF TYPEN
Andre ruder af plexiglas end forruder anses for at tilhøre forskellige
typer, hvis de er forskellige med hensyn til mindst ét af neden-
stående primære eller sekundære kendetegn:
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. fabriks- eller varemærke1.1.2. den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« befinder
sig, idet der tillades en fabrikationstolerance på ± 0,2 mm:
— kategori I: e ≤3,5 mm
— kategori II: 3,5 mm < e ≤4,5 mm
— kategori III: 4,5 mm < e
1.1.3. den nominelle tykkelse af det eller de plastlag, der fungerer som
mellemlæg
1.1.4. rudens nominelle tykkelse1.1.5. typen af det eller de plastlag, der fungerer som mellemlæg (f.eks.
PVB eller andet plastmateriale), og af det plastlag, der sidder på
den indvendige side
1.1.6. enhver specialbehandling, som glaslaget måtte være blevet under-
kastet.
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas)1.2.2. farvningen, hel eller delvis, af alle plastlag (farveløst eller tonet)1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet)
2. GENERELT
2.1. Prøverne af andre ruder af plexiglas end forruder udføres på plane
prøveemner, som enten er udskåret af eksisterende ruder eller
specielt fremstillet til formålet. I begge tilfælde skal prøveemnerne
i enhver henseende være absolut repræsentative for de seriefremstil-
lede ruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse.
2.2. Før hver prøve opbevares prøveemnerne af plexiglas i mindst fire
timer ved en temperatur på 23º C ± 2º C. Prøverne udføres, så snart
prøveemnerne tages ud af den beholder, hvori de opbevares.
2.3. En rude, der fremstilles til typegodkendelse, anses for at opfylde
forskrifterne i dette bilag, hvis den har samme opbygning som en
forrude, som allerede er blevet typegodkendt i henhold til bestem-
melserne i bilag II D.
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
3.2. Antal prøveemner
Seks plane prøveemner, der måler 1 100 mm × 500 mm (+ 5 mm/
− 2 mm) underkastes afprøvning.
3.3. Prøvemetode
3.3.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 3 i bil ag II A beskr-
evne.
3.3.2. Faldhøjden skal være 1,50 m + 0 mm/ − 5 mm.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 67
▼B
3.4. Fortolkning af prøveresultaterne
3.4.1. Denne prøve anses for at have givet et positivt resultat, hvis
følgende betingelser er opfyldt:
3.4.1.1. glaslaget knuses, idet der opstår adskillige revner
3.4.1.2. der tillades løsrivning af mellemlægget, men attraphovedet må ikke
gå igennem prøveemnet
3.4.1.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.3.4.2. En serie prøveemner, der underkastes afprøvning, betragtes som
tilfredsstillende med hensyn til prøven med attraphoved, hvis én af
følgende to betingelser er opfyldt:
3.4.2.1. alle prøver giver et positivt resultat
3.4.2.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
4. AFPRØVNING AF DEN MEKANISKE MODSTANDSDYG-
TIGHED — SLAGPRØVE MED EN KUGLE PÅ 227 G
4.1. Forskrifterne i punkt 4 i bilag II I finder anvendelse med undtagelse
af tabellen i punkt 4.3.2, som erstattes af nedenstående tabel:
Nominel tykkelse Faldhøjde
e≤3,5 mm 5 m/C148/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C149/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C147/C150+ 25 mm/ − 0 mm 3,5 mm ≤e≤4,5 mm 6 m
e > 4,5 mm 7 m
4.2. Forskrifterne i punkt 4.4.1.2 i bilag II I finder dog ikke anvendelse.
5. AFPRØVNING AF VIND- OG VEJRBESTANDIGHEDEN
5.1. Slidprøve
5.1.1.Slidprøve pådenudvendige side
Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag II I finder anvendelse.
5.1.2.Slidprøve pådenindvendige side
Forskrifterne i punkt 2.1 i bilag II K finder anvendelse.
5.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer
Forskrifterne i punkt 5 i bilag II A finder anvendelse.
5.3. Lyspåvirkningsprøve
Forskrifterne i punkt 6 i bilag II A finder anvendelse.
5.4. Luftfugtighedsprøve
Forskrifterne i punkt 7 i bilag II A finder anvendelse.
5.5. Prøve af modstandsdygtigheden over for temperaturforan-
dringer
Forskrifterne i punkt 8 i bilag II A finder anvendelse.
6. OPTISKE EGENSKABER
Forskrifterne i punkt 9.1 i bilag II A om den regelmæssige lystrans-
missionskoefficient er gældende. Rudemateriale med en
regelmæssig lystransmissionskoefficient på under 70 % skal
mærkes med det yderligere symbol i punkt 4.5.2 i bilag II.
7. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVE
Forskrifterne i punkt 10 i bilag II A finder anvendelse.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 68
▼B
8. AFPRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR
KEMISKE STOFFER
Forskrifterne i punkt 11 i bilag II A finder anvendelse.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 69
▼B
BILAGIIK
SIKKERHEDSRUDER BEKLÆDT MED PLASTMATERIALE
(på den indvendige side)
1. DEFINITION AF TYPEN
Materialerne til sikkerhedsruder som defineret i bilag II B, II C, II
H og II I skal, hvis de på den indvendige side er beklædt med et
lag plastmateriale, være i overensstemmelse med nedenstående
forskrifter, som supplerer forskrifterne i de relevante bilag.
2. SLIDPRØVE
2.1. Vanskelighedsindeks og prøvemetode
Plastbeklædningen underkastes afprøvning i henhold til forskrif-
terne i punkt 4 i bilag II A gennem 100 prøvecykler.
2.2. Fortolkning af prøveresultaterne
Plastbeklædningen betragtes som tilfredsstillende med hensyn til
modstandsdygtigheden over for slid, hvis lysspredningen som følge
af afslidning af prøveemnet ikke overstiger 4 %.
3. LUFTFUGTIGHEDSPRØVE
3.1. Sikkerhedsruder af hærdet glas og beklædt med plastmateriale
underkastes en luftfugtighedsprøve.
3.2. Forskrifterne i punkt 7 i bilag II A finder anvendelse.
4. AFPRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR
TEMPERATURFORANDRINGER
Forskrifterne i punkt 8 i bilag II A finder anvendelse.
5. BRANDBESTANDIGHEDSPRØVE
Forskrifterne i punkt 10 i bilag II A finder anvendelse.
6. AFPRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR
KEMISKE STOFFER
Forskrifterne i punkt 1 i bilag II A finder anvendelse.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 70
▼B
BILAGIIL
DOBBELTRUDER
1. DEFINITION AF TYPEN
Dobbeltruder anses for at tilhøre forskellige typer, hvis de er
forskellige med hensyn til mindst ét af nedenstående primære eller
sekundære kendetegn.
1.1. De primære kendetegn er:
1.1.1. fabriks- eller varemærke1.1.2. dobbeltrudens opbygning (symmetrisk, asymmetrisk)1.1.3. typen af hver enkelt rude som defineret i punkt 1 i bilag II H, II I
eller II J
1.1.4. den nominelle bredde af mellemrummet mellem de to ruder1.1.5. fastgørelsesmåden (organisk, glas-glas eller glas-metal).
1.2. De sekundære kendetegn er:
1.2.1. de sekundære kendetegn for hver enkelt rude som defineret i punkt
1.2 i bilag II H, II I og II J.
2. GENERELT
2.1. Hver enkelt rude i dobbeltruden skal dels typegodkendes og dels
opfylde kravene i det for den pågældende rude relevante bilag (II
H, II I eller II J).
2.2. Prøver, der udføres på dobbeltruder med en nominel mellemrums-
bredde på e, anses for at gælde for alle dobbeltruder, der har de
samme kendetegn og en nominel mellemrumsbredde på e ± 3 mm.
Ansøgeren kan dog fremstille det prøveemne, der har det mindste
mellemrum, og det, der har det største mellemrum, til typegodken-
delse.
2.3. Når det drejer sig om dobbeltruder med mindst én rude af lamineret
glas eller af plexiglas, opbevares prøveemnerne inden afprøvning i
mindst fire timer ved en temperatur på 23º C ± 2º C. Prøverne
udføres, så snart prøveemnerne tages ud af den beholder, hvori de
opbevares.
3. PRØVE MED ATTRAPHOVED3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning.
3.2. Antal prøveemner
Seks prøveemner på 1 100 mm × 500 mm (+ 5/ − 2 mm) underka-
stes afprøvning for hver tykkelseskategori af hver enkelt af de
ruder, dobbeltruden er opbygget af, og for hver af de i punkt 1.1.4
ovenfor anførte mellemrumsbredder.
3.3. Prøvemetode
3.3.1. Den metode, der skalanvendes, er den i punkt 3 i bil ag II A beskr-
evne.
3.3.2. Faldhøjden skal være 1,5 mm + 0/ − 5 mm.3.3.3. Hvis det drejer sig om en asymmetrisk dobbeltrude, udføres der tre
prøver på den ene flade og tre prøver på den anden.
3.4. Fortolkning af prøveresultaterne
3.4.1. Dobbeltrude bestående af to ruder af glas med ensartet hærdning:
Prøven anses for at have givet et positivt resultat, hvis de to dele
knuses.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 71
▼B
3.4.2. Dobbeltrude bestående af ruder af lamineret glas og/eller af plexi-
glas undtagen forruder:
Prøven anses for at have givet et positivt resultat, hvis følgende
betingelser er opfyldt:
3.4.2.1. prøveemnets to dele bøjes og knuses, idet der opstår adskillige
cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er anslagspunktet
3.4.2.2. der tillades løsrivninger af mellemlægget (eller mellemlæggene),
men attraphovedet må ikke gå igennem prøveemnet
3.4.2.3. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.
3.4.3. Dobbeltrude bestående af en rude af glas med ensartet hærdning og
en rude af lamineret glas eller af plexiglas undtagen forruder:
3.4.3.1. ruden af hærdet glas knuses
3.4.3.2. ruden af lamineret glas eller af plexiglas bøjes og knuses, idet der
opstår adskillige cirkelformede revner, hvis centrum omtrent er
anslagspunktet
3.4.3.3. der tillades løsrivninger af mellemlægget (eller mellemlæggene),
men attraphovedet må ikke gå igennem prøveemnet
3.4.3.4. ingen større glassplinter løsriver sig fra mellemlægget.
3.4.4. En serie prøveemner, der fremstilles til typegodkendelse, betragtes
som tilfredsstillende med hensyn til prøven med attraphoved, hvis
én af følgende to betingelser er opfyldt:
3.4.4.1. alle prøver giver et positivt resultat3.4.4.2. én prøve giver et negativt resultat, men en ny serie prøver på en ny
serie prøveemner giver et positivt resultat.
4. OPTISKE EGENSKABER
Forskrifterne i punkt 9.1 i bilag II A om den regelmæssige lystrans-
missionskoefficient er gældende. Rudemateriale med en
regelmæssig lystransmissionskoefficient på under 70 % skal
mærkes med det yderligere symbol i punkt 4.5.2 i bilag II.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 72
▼B
BILAGIIM
MÅLING AF SEGMENTHØJDEN OG ANSLAGSPUNKTERNES
PLACERING
Figur1
Bestemmelse af segmenthøjden h
For ruder med enkeltkrumning er segmenthøjden lig med: største h1.
For ruder med dobbeltkrumning er segmenthøjden lig med: største h1+ største
h2.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 73
▼B
Figur2a),2b)og2c)
Foreskrevne anslagspunkter på ruder af glas med ensartet hærdning
Punkt 2 i fig. 2 a), 2 b) og 2 c) er eksempler på, hvor det i punkt 2.5 i bilag II H
foreskrevne punkt 2 er beliggende.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 74
▼B
BILAGIIN
EKSEMPLER PÅ EØF-TYPEGODKENDELSESMÆRKER
(Se punkt 4.7 i bilag II)
Forrude af almindeligt lamineret glas:
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en forrude af almindeligt lami-
neret glas angiver, at den pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) ihenhold til bestemmelserne i dette direktiv under typegodkendelsesnummer
001241.
Forrude af almindeligt lamineret glas beklædt med plastmateriale:
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en forrude af almindeligt lami-
neret glas beklædt med plastmateriale angiver, at den pågældende rude er
typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til bestemmelserne i dette direktiv under
typegodkendelsesnummer 001242.
Forrude af behandlet lamineret glas:
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en forrude af behandlet lami-
neret glas angiver, at den pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 75
▼B
henhold til bestemmelserne i dette direktiv under typegodkendelsesnummer
001243.
Forrude af plexiglas:
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en forrude af plexiglas angiver,
at den pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til bestemmel-
serne i dette direktiv under typegodkendelsesnummer 001244.
Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige lystransmissionskoefficient er
mindre end 70 %:
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en anden rude end en forrude,på hvilken bestemmelserne i punkt 9.1.4.2 i bilag II A finder anvendelse,
angiver, at den pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til
bestemmelserne i dette direktiv under typegodkendelsesnummer 001245.
Dobbeltrude, hvis regelmæssige lystransmissionskoefficient er mindre end
70 %:
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en dobbeltrude angiver, at den
pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til bestemmelserne i
dette direktiv under typegodkendelsesnummer 001246.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 76
▼B
Andre ruder end forruder, hvis regelmæssige lystransmissionskoefficient er
større end eller lig med 70 %:
Ovenstående typegodkendelsesmærke anbragt på en anden rude end en forrude,på hvilken bestemmelserne i punkt 9.1.4.1 i bilag II A finder anvendelse,
angiver, at den pågældende rude er typegodkendt i Frankrig (e2) i henhold til
bestemmelserne i dette direktiv under typegodkendelsesnummer 001247.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 77
▼B
BILAGIIO
KONTROL AF PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE
1. DEFINITIONER
I dette direktiv forstås ved:
1.1.produkttype: alle ruder med de samme primære kendetegn
1.2.tykkelsesklasse: alle ruder, hvis forskellige dele har samme tykkelse
inden for de tilladte tolerancer
1.3.produktionsenhed: alle produktionsmidler til fremstilling af en eller
flere rudetyper, der er samlet på ét og samme produktionssted; den
kan omfatte flere produktionslinjer
1.4.skift: en produktionsperiode på den samme produktionslinje i løbet
af en arbejdsdag
1.5.produktionsperiode: en periode uden afbrydelse med produktion af
samme produktionslinje
1.6.Ps:antallet af ruder af samme produkttype fremstillet af samme
skift
1.7.Pr:antallet af ruder af samme produkttype fremstillet i løbet af en
produktionsperide.
2. AFPRØVNING
Ruderne underkastes følgende prøver:
2.1. Ruder af glas med ensartet hærdning
2.1.1. Brud- og splintringsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 2 i
bilag II H.
2.1.2. Lystransmissionsmåling i henhold til forskrifterne i punkt 9.1 i
bilag II A.
2.2. Forruder af almindeligt lamineret glas og forruder af plexiglas
2.2.1. Prøve med attraphoved i henhold til forskrifterne i punkt 3 i bilag
II B.
2.2.2. Slagprøve med en kugle på 2 260 g i henhold til forskrifterne i
punkt 4.2 i bilag II B og punkt 2.2 i bilag II A.
2.2.3. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer i
henhold til forskrifterne i punkt 5 i bilag II A.
2.2.4. Lystransmissionsmåling i henhold til forskrifterne i punkt 9.1 i
bilag II A.
2.2.5. Prøve af den optiske forvrængning i henhold til forskrifterne i
punkt 9.2 i bilag II A.
2.2.6. Prøve af sekundærbilledseparationen i henhold til forskrifterne i
punkt 9.3 i bilag II A.
2.2.7. Udelukkende for forruder af plexiglas2.2.7.1. Slidprøve i henhold til forskrifterne i punkt 2.1 i bilag II K.
2.2.7.2. Luftfugtighedsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 3 i bilag II
K.
2.2.7.3. Prøve af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer i henhold
tilforskrifterne i punkt 11 i bil ag II A.
2.3. Andre ruder af almindeligt lamineret glas og af plexiglas end
forruder
2.3.1. Slagprøve med en kugle på 227 g i henhold til forskrifterne i punkt
4 i bilag II I.
2.3.2. Prøve af modstandsdygtigheden over for høje temperaturer i
henhold til forskrifterne i punkt 5 i bilag II A.
2.3.3. Lystransmissionsmåling i henhold til forskrifterne i punkt 9.1 i
bilag II A.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 78
▼B
2.3.4. Udelukkende for ruder af plexiglas
2.3.4.1. Slidprøve i henhold til forskrifterne i punkt 2.1 i bilag II K.2.3.4.2. Luftfugtighedsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 3 i bilag II
K.
2.3.4.3. Prøve af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer i henhold
tilforskrifterne i punkt 11 i bil ag II A.
2.3.5. Ovenstående betingelser anses for at være opfyldt, hvis de tilsva-
rende prøver er blevet udført på en forrude med samme opbygning.
2.4. Forruder af behandlet lamineret glas
2.4.1. Ud over de i punkt 2.2 ovenfor i dette bilag anførte prøver udføres
en brud- og splintringsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 4 i
bilag II C.
2.5. Ruder beklædt med plastmateriale
Ud over de i de forskellige punkter i dette bilag anførte prøver
udføres følgende prøver:
2.5.1. Slidprøve i henhold til forskrifterne i punkt 2.1 i bilag II K.2.5.2. Luftfugtighedsprøve i henhold til forskrifterne i punkt 3 i bilag II
K.
2.5.3. Prøve af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer i henhold
tilforskrifterne i punkt 11 i bil ag II A.
2.6. Dobbeltruder
Der udføres de prøver, der er fastsat i dette bilag for hver af de
ruder, der indgår i dobbeltruden, med samme frekvens og samme
krav.
3. AFPRØVNINGSFREKVENS OG PRØVERESULTATER3.1. Brud- og splintringsprøve
3.1.1.Prøver
3.1.1.1. Der udføres en indledende serie prøver med et brud i hvert af de i
dette direktiv foreskrevne anslagspunkter med fotografisk registre-
ring ved hver ny rudetypes produktionsstart med henblik på at
bestemme det største brudpunkt.
3.1.1.2. I løbet af produktionsperioden udføres en kontrolprøve i det i punkt
3.1.1.1 fastsatte brudpunkt.
3.1.1.3. Ved hver produktionsperiodes begyndelse eller efter en farveæn-
dring udføres en kontrolprøve.
3.1.1.4. I løbet af produktionsperioden udføres kontrolprøver med følgende
minimumsfrekvens:
Ruder af glas med ensartet hærd-
ningForruder af behandlet lamineret
glas
Pr≤500: én pr. skift 0,1 % pr. type
Pr > 500: to pr. skift
3.1.1.5. Ved produktionsperiodens afslutning udføres en kontrolprøve på en
af de sidst fremstillede ruder.
3.1.1.6. Hvis Pr 20, udføres kun en enkelt brud- og splintringsprøve pr.
produktionsperiode.
3.1.2.Prøveresultater
Alle prøveresultater skal optegnes, ikke mindst de resultater, der
ikke registreres fotografisk.
Desuden tages der en fotografisk kontaktkopi pr. skift, undtagen
hvis Pr ≤500; i hvilket tilfælde der tages en enkelt fotografisk
kontaktkopi pr. produktionsperiode.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 79
▼B
3.2. Prøve med attraphoved
3.2.1.Prøver
Kontrollen udføres på en prøve svarende til mindst 0,5 % af en
produktionslinjes dagsproduktion af laminerede forruder, dog højst
15 forruder pr. dag.
Valget af prøveemner skal være repræsentativt for produktionen af
de forskellige typer forruder.
Efter aftale med den administrative myndighed kan disse prøver
erstattes af slagprøven med en kugle på 2 260 g (se punkt 3.3
nedenfor). Under alle omstændigheder skal prøven med attraphoved
udføres på mindst to prøveemner pr. tykkelsesklasse pr. år.
3.2.2.Prøveresultater
Alle prøveresultater skal optegnes.
3.3. Slagprøve med en kugle på 2260 g
3.3.1.Prøver
Kontrollen udføres mindst én gang pr. måned og pr. tykkelses-
klasse.
3.3.2.Prøveresultater
Alle prøveresultater skal optegnes.
3.4. Slagprøve med en kugle på 227 g
3.4.1Prøver
Prøveemnerne udskæres af prøveeksemplarer. Af praktiske hensyn
kan prøverne dog udføres på færdige produkter eller en del af disse
produkter.
Kontrollen udføres på en prøve svarende til mindst 0,5 % af
produktionen pr. skift, dog højst 10 prøver pr. dag.
3.4.2.Prøveresultater
Alle prøveresultater skal optegnes.
3.5. Afprøvning af modstandsdygtigheden over for høje tempera-
turer
3.5.1.Prøver
Prøveemnerne udskæres af prøveeksemplarer. Af praktiske hensyn
kan prøverne udføres på færdige produkter eller på en del af disseprodukter. Sidstnævnte udvælges således, at alle mellemlæggene
underkastes afprøvning i forhold til deres anvendelse.
Kontrollen udføres på mindst tre prøveeksemplarer af dagsproduk-
tionen pr. farve mellemlæg.
3.5.2.Prøveresultater
Alle prøveresultater skal optegnes.
3.6. Lystransmission
3.6.1.Prøver
Repræsentative prøveeksemplarer af færdige tonede produkter
underkastes denne afprøvning.
Kontrollen udføres mindst ved hver produktionsperiodes begyn-
delse, hvis en ændring af rudens kendetegn har indflydelse på
prøveresultatet.
Afprøvningen udføres ikke på ruder, hvis regelmæssige lystrans-
mission målt ved typegodkendelsen er lig med eller større end
80 % for forruders vedkommende og 75 % for andre ruder end
forruders vedkommende, og heller ikke på ruder med symbolet V
(se punkt 4.5.2 i bilag II).
Når det drejer sig om ruder af hærdet glas, kan glasleverandøren i
stedet for afprøvning fremlægge en attest, hvori det attesteres, at
ruderne opfylder ovenstående forskrifter.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 80
▼B
3.6.2.Prøveresultater
Lystransmissionsværdien skalregistreres. Når det drejer sig om
forruder med solskærm eller solfilterfilm, skal det endvidere ved
hjælp af de i punkt 2.2.1.2.2.4 i bilag II nævnte tegninger kontrol-
leres, at disse felter ligger uden for zone B eller zone i afhængigt
af, hvilken køretøjsklasse forruden er beregnet til at blive monteret
på.
3.7. Optisk forvrængning og sekundærbilledseparation
3.7.1.Prøver
Hver forrude undersøges for fejl. Desuden foretages der ved hjælp
af de i dette direktiv foreskrevne metoder eller andre metoder, der
giver tilsvarende resultater, målinger i de forskellige synszoner med
følgende minimumsfrekvens:
— enten, hvis Ps ≤200, ét prøveeksemplar pr. skift
— eller, hvis Ps > 200, to prøveeksemplarer pr. skift— eller 1 % af hele produktionen, idet de udtagne prøveeksem-
plarer skal være repræsentative for hele produktionen.
3.7.2.Prøveresultater
Alle prøveresultater skal optegnes.
3.8. Slidprøve
3.8.1.Prøver
Kun ruder beklædt med plastmateriale og ruder af plexiglas under-
kastes denne afprøvning. Kontrollen udføres mindst én gang pr.
måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller pr. type mate-
riale, der fungerer som mellemlæg.
3.8.2.Prøveresultater
Målingen af lysspredningen skal optegnes.
3.9. Luftfugtighedsprøve
3.9.1.Prøver
Kun ruder beklædt med plastmateriale og ruder af plexiglas under-
kastes denne afprøvning. Kontrollen udføres mindst én gang pr.
måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller pr. type mate-
riale, der fungerer som mellemlæg.
3.9.2.Prøveresultater
Alle prøveresultater skal optegnes.
3.10. Afprøvning af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer
3.10.1.Prøver
Kun ruder beklædt med plastmateriale og ruder af plexiglas under-
kastes denne afprøvning. Kontrollen udføres mindst én gang pr.
måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller pr. type mate-
riale, der fungerer som mellemlæg.
3.10.2.Prøveresultater
Alle prøveresultater skal optegnes.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 81
▼B
BILAGIIP
MEDDELELSE VEDRØRENDE EØF-TYPEGODKENDELSE, UDVIDELSE, NÆGTELSE
ELLER INDDRAGELSE AF EØF-TYPEGODKENDELSE SAMT ENDELIGT OPHØR AF
PRODUKTIONEN AF EN TYPE SIKKERHEDSRUDE
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 82
▼B
Tillæg1
FORRUDER AF LAMINERET GLAS
(almindeligt, behandlet eller plastbeklædt)
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II B, II C eller II K)
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 83
▼B
Tillæg2
FORRUDER AF PLEXIGLAS
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II D)
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 84
▼B
Tillæg3
RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II H eller II K)
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 85
▼B
Tillæg4
ANDRE RUDER AF LAMINERET GLAS END FORRUDER
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II I og II K)
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 86
▼B
Tillæg5
ANDRE RUDER AF PLEXIGLAS END FORRUDER
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II J)
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 87
▼B
Tillæg6
ENHEDER MED DOBBELTRUDER
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag II L)
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 88
▼B
Tillæg7
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 89
▼B
BILAGIII
KØRETØJER — FORSKRIFTER FOR MONTERING AF FORRUDER
OG ANDRE RUDER END FORRUDER PÅ KØRETØJER
1. Forruder og andre ruder end forruder skalmonteres på en sådan
måde, at de kan modstå de påvirkninger, som et køretøj udsættes
for under normale kørselsforhold, forbliver på plads og fortsætter
med at sikre førerens og passagerernes udsyn og sikkerhed i køre-
tøjet.
2. For alle køretøjer i klasse M og N skal følgende kontrolleres:
2.1. Forruden skal være forsynet med det relevante EØF-typegodkendel-
sesmærke som beskrevet i punkt 4.4 i bilag II, efterfulgt af et af de
yderligere symboler, som er omhandlet i punkt 4.5.1 i bilag II
2.1.1. at forruden er typegodkendt for den køretøjstype, som den er
monteret på
2.1.2. at forruden er korrekt monteret i forhold til køretøjets R-punkt.
Dette kan efter fabrikantens valg kontrolleres på køretøjet eller
ved hjælp af tegninger.
2.2. Side- og bagruder skalvære forsynet med det rel evante EØF-type-
godkendelsesmærke som beskrevet i punkt 4.4 i bilag II. Side- og
bagruder, gennem hvilke føreren har enten en direkte synsvinkel
fremad på 180º eller en indirekte synsvinkel ved hjælp af indven-
dige eller udvendige førerspejle, der opfylder kravene i direktiv
71/127/EØF skal ikke være forsynet med det yderligere symbol,
som er omhandlet i punkt 4.5.2 i bilag II.
2.3. Glasset i et soltag skal være forsynet med EØF-typegodkendelses-
mærke som beskrevet i punkt 4.4 i bilag II. Soltag kan være
forsynet med det yderligere symbol, som er omhandlet i punkt
4.5.2 i bilag II.
2.4. Det skal kontrolleres, at andre ruder end de i punkt 2.1 til 2.3
nævnte (for eksempel indvendige skilleruder) er forsynet med
EØF-typegodkendelsesmærke som beskrevet i punkt 4.4 i bilag II,
i givet fald efterfulgt af det yderligere symbol, som er omhandlet i
punkt 4.5.2 i bilag II.
3. Det skal kontrolleres, at ruderne i alle køretøjer i klasse O er
forsynet med det EØF-typegodkendelsesmærke, som er beskrevet i
punkt 4.4 i bilag II, i givet fald efterfulgt af det yderligere symbol,
som er omhandlet i punkt 4.5.2 i bilag II.1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 90
▼B
Tillæg
BILAG TIL EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSESATTESTEN FOR EN KØRETØJS-
TYPE MED HENSYN TIL MONTERINGEN AF SIKKERHEDSRUDER
(Artikel 4, stk. 2, og artikel 10 i Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 om tilnærmelse
af medlemsstaternes lovgivning om godkendelse af motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer
dertil)
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 91
▼B
1992L0022 — DA — 01.01.1995 — 001.001 — 92