2007D0589 — DA — 21.09.2011 — 003.001

Dette dokument er et dokumentationsredskab, og institutionerne påtager sig intet ansvar herfor

►B KOMMISSIONENS BESLUTNING af 18. juli 2007 om retningslinjer for overvågning og rapportering af drivhusgasudledninger i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (meddelt under nummer K(2007) 3416) (EØS-relevant tekst) (2007/589/EF) (EFT L 229, 31.8.2007, p.1)

Ændret ved:









▼B

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 18. juli 2007

om retningslinjer for overvågning og rapportering af drivhusgasudledninger i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF

(meddelt under nummer K(2007) 3416)

(EØS-relevant tekst)

(2007/589/EF)







KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF ( 1 ), særlig artikel 14, stk. 1, og ud fra følgende betragtninger: (1) Den ved direktiv 2003/87/EF fastsatte ordning for handel med kvoter for drivhusgasudledninger kan kun fungere, hvis udledningerne overvåges og rapporteres på fuldstændig, ensartet, gennemskuelig og nøjagtig måde i overensstemmelse med retningslinjerne i denne beslutning. (2) I første gennemløb af ordningen for handel med kvoter for drivhusgasudledninger, som omfattede år 2005, har medlemsstaternes driftsledere, verifikatorer og kompetente myndigheder opnået de første erfaringer med at overvåge, verificere og rapportere udledninger i henhold til Kommissionens beslutning 2004/156/EF af 29. januar 2004 om retningslinjer for overvågning og rapportering af drivhusgasemissioner i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF ( 2 ). (3) Efter revurderingen af beslutning 2004/156/EF stod det klart, at dens retningslinjer måtte ændres på en række punkter for at blive mere gennemskuelige og omkostningseffektive. Da det drejer sig om et stort antal ændringer, bør beslutning 2004/156/EF erstattes af en ny. (4) Det bør gøres lettere at anvende retningslinjerne på anlæg, som i den foregående handelsperiode har haft gennemsnitlige verificerede rapporterede udledninger på under 25 000 t fossilt CO2 om året, også for at udbygge harmoniseringen og tydeliggøre visse tekniske forhold. (5) Hvor det er relevant, er der blevet taget hensyn til vejledningen om overvågning af drivhusgasser, som er opstillet af FN's klimapanel IPCC (Intergovernmental Panel on Climate Change), Den Internationale Standardiseringsorganisation (ISO), Verdenssammenslutningen af Virksomheder for Bæredygtig Udviklings protokol om drivhusgasser (WBCSD Greenhouse Gas Protocol Initiative) og World Resources Institute (WRI). (6) Det er tanken, at det via de oplysninger, som driftslederne fremlægger i henhold til denne beslutning, skal blive lettere at sammenholde udledninger, som indberettes jf. direktiv 2003/87/EF, med udledninger, der indberettes til det europæiske register over emission og overførsel af forurenende stoffer (EPRTR), som er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 166/2006 af 18. januar 2006 om oprettelse af et europæisk register over emission og overførsel af forurenende stoffer og om ændring af Rådets direktiv 91/689/EØF og 96/61/EF ( 3 ) samt med udledninger, der indberettes til de nationale registre, ved hjælp af de forskellige kildekategorier, IPCC har opstillet. (7) Når overvågningsmetoderne gøres mere omkostningseffektive, uden at det går ud over nøjagtigheden i de indberettede udledningsdata og overvågningssystemernes generelle integritet, kan driftslederne og de kompetente myndigheder opfylde deres forpligtelser i henhold til direktiv 2003/87/EF med betydeligt lavere omkostninger. Det gælder navnlig anlæg, der anvender biomassebrændsel, og virksomheder med små udledningsmængder. (8) Rapporteringskravene er samordnet med kravene i artikel 21 i direktiv 2003/87/EF. (9) Kravene til overvågningsplanen er blevet gjort tydeligere og mere konsekvente for at understrege, hvor stor en rolle planen spiller, når det skal sikres, at rapporteringen foregår på bedste vis og at kontrolresultaterne er pålidelige. (10) Tabel 1 i bilag I, som angiver minimumskravene, tænkes fortsat anvendt fremover. De konkrete angivelser i tabellen er gennemgået på baggrund af oplysninger fra medlemsstaterne, driftslederne og verifikatorerne under hensyntagen til de ændringer, der er foretaget i bestemmelserne om forbrændingsudledninger ved aktiviteter, som er angivet i bilag I til direktiv 2003/87/EF, og i de aktivitetsspecifikke retningslinjer, og skulle nu gerne afspejle en hensigtsmæssig afvejning af omkostningseffektivitet og nøjagtighed. (11) Der er også indført en alternativ løsning med usikkerhedsgrænseværdier for overvågning af udledninger fra bestemte eller meget komplekse anlæg, som så fritages fra metodetrinsystemet, men til gengæld underlægges en overvågningsmetode, som er tilrettelagt helt efter det pågældende anlæg. (12) Bestemmelserne om overført og indeholdt CO2, som kommer til eller fra anlæg, der falder ind under direktiv 2003/87/EF, som rent stof eller brændsel, er gjort tydeligere og mere konsekvente for at opnå bedre sammenhæng med rapporteringskravene til medlemsstaterne ifølge Kyoto-protokollen til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer. (13) Listen over referenceemissionsfaktorer er udvidet og ajourført med afsæt i oplysninger fra IPCC's retningslinjer fra 2006, i det følgende benævnt»IPCC-retningslinjerne«. Listen er også udvidet med referencetal for en lang række brændselstypers nedre brændværdi på grundlag af IPCC-retningslinjerne. (14) Afsnittet om kontrol og efterprøvning er revurderet og revideret for at styrke den konceptuelle og sproglige sammenhæng med den rådgivning, der ydes fra Den Europæiske Samarbejdsorganisation for Akkrediteringsorganer (EA), Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) og ISO. (15) I forbindelse med bestemmelse af brændsels- og materialeegenskaber er kravene om anvendelse af resultater fra analyselaboratorier og online-gasanalysatorer gjort tydeligere på baggrund af erfaringen med gennemførelsen af medlemsstaternes forskellige krav i den første handelsperiode. Der er også opstillet krav til prøvetagningsmetoder og -hyppighed. (16) For at bedre omkostningseffektiviteten for anlæg med årlige udledningsmængder under 25 000 t fossilt CO2 er der tilføjet visse undtagelser fra de specifikke krav, der ellers gælder for anlæggene i almindelighed. (17) I forbindelse med forbrændingsprocesser er det gjort frivilligt, om der anvendes oxidationsfaktorer ved overvågning. Der er tilføjet en metode med massebalance til brug ved carbon black-anlæg og gasbehandlingsterminaler. Usikkerhedsgrænserne ved bestemmelse af udledninger fra flaring er gjort lavere for at tage højde for sådanne anlægs særlige tekniske forhold. (18) Massebalancemetoden skal ikke indgå i de aktivitetsspecifikke retningslinjer for mineralolieraffinaderier som omhandlet i bilag I til direktiv 2003/87/EF, da der blev konstateret problemer med nøjagtighedsgraden i første periode. Vejledningen om udledninger fra regenerering af katalysatorer til katalytisk krakning og andre katalysatorer og fra flex coker-anlæg er revideret for at tage højde for disse anlægs særlige tekniske forhold. (19) Der er strammet op i bestemmelserne og grænseværdierne ved anvendelse af massebalancemetoden i sintringsanlæg og koks-, jern- og stålværker. Der er tilføjet emissionsfaktorer fra IPCC-retningslinjerne. (20) Den terminologi og de metoder, der anvendes på cementklinkeranlæg og kalkbrænderier, er tilrettet efter handelspraksis i de sektorer, som denne beslutning omfatter. Anvendelsen af aktivitetsdata, emissions- og omregningsfaktorer er bragt i overensstemmelse med de øvrige aktiviteter, som er omfattet af direktiv 2003/87/EF. (21) Der er i bilag IX indføjet yderligere emissionsfaktorer for anlæg i glasindustrien. (22) Nøjagtighedskravene for udledninger ved kalcinering af råmaterialer til anlæg i den keramiske industri er lempet for at tage bedre højde for situationer, hvor det anvendte ler kommer direkte fra lergrave. Den metode, der udelukkende er baseret på mængden af produceret materiale, bør ikke anvendes længere, da det i første indberetningsperiode blev konstateret, at den har et begrænset anvendelsesområde. (23) Der bør indføjes specifikke retningslinjer for bestemmelse af drivhusgasudledninger ved hjælp af systemer til kontinuerlig udledningsmåling for at sikre en mere konsekvent anvendelse af målingsbaserede overvågningsmetoder, som er i overensstemmelse med artikel 14 og 24 og bilag IV til direktiv 2003/87/EF. (24) Denne beslutning omhandler ikke anerkendelse af aktiviteter i forbindelse med kulstofopsamling og -lagring, som kræver ændring af direktiv 2003/87/EF eller indlemmelse af disse aktiviteter jf. direktivets artikel 24. (25) Retningslinjerne i bilaget i denne beslutning indeholder de reviderede, detaljerede kriterier for overvågning og rapportering af drivhusgasudledninger fra de aktiviteter, der er angivet i bilag I til direktiv 2003/87/EF. De specificeres for disse aktiviteter på grundlag af principperne for overvågning og rapportering i direktivets bilag IV, som gælder fra 1. januar 2008. (26) I henhold til artikel 15 i direktiv 2003/87/EF sørger medlemsstaterne for, at de rapporter, driftslederne forelægger, verificeres efter kriterierne i samme direktivs bilag V. (27) Det er tanken at gennemføre en yderligere revurdering af retningslinjerne i denne beslutning senest to år efter, at beslutningen træder i kraft. (28) Foranstaltningerne i denne beslutning er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er nedsat ved artikel 8 i Rådets beslutning 93/389/EØF ( 4 ) — ud fra følgende betragtninger: VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:







▼M4

Artikel 1

Retningslinjerne for overvågning og rapportering af drivhusgasudledninger fra aktiviteterne i bilag I til direktiv 2003/87/EF og aktiviteter, der er medtaget i henhold til artikel 24, stk. 1, i samme direktiv, er opstillet i bilag I-XIV og XVI-XXIV til denne beslutning.

Retningslinjerne for overvågning og rapportering af tonkilometerdata fra luftfartsaktiviteter med henblik på en ansøgning i henhold til artikel 3e eller 3f i direktiv 2003/87/EF er fastsat i bilag XV. Retningslinjerne bygger på principperne i nævnte direktivs bilag IV.

▼B

Artikel 2

Beslutning 2004/156/EF ophæves med virkning fra datoen i artikel 3.

Artikel 3

Denne beslutning finder anvendelse fra den 1. januar 2008.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne.









BILAGSOVERSIGT

Bilag I Generelle retningslinjer ▼M4 Bilag II Retningslinjer for forbrændingsudledninger fra aktiviteter, der er anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF og finder sted på anlægget ▼B Bilag III Aktivitetsspecifikke retningslinjer for mineralolieraffinaderier som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF ▼M4 Bilag IV Aktivitetsspecifikke retningslinjer for produktion af koks som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag V Aktivitetsspecifikke retningslinjer for ristning og sintring af malm som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag VI Aktivitetsspecifikke retningslinjer for fremstilling af støbejern og stål med dertil hørende strengstøbning som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag VII Aktivitetsspecifikke retningslinjer for fremstilling af klinker (cement) som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag VIII Aktivitetsspecifikke retningslinjer for fremstilling af kalk samt kalcinering af dolomit og magnesit som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag IX Aktivitetsspecifikke retningslinjer for fremstilling af glas og mineraluldsisoleringsmateriale som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag X Aktivitetsspecifikke retningslinjer for fremstilling af keramiske produkter som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag XI Aktivitetsspecifikke retningslinjer for fremstilling af papirmasse og papir som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag XII Retningslinjer for bestemmelse af udledninger eller mængder af overførte drivhusgasser ved hjælp af systemer til kontinuerlig måling ▼M1 Bilag XIII Aktivitetsspecifikke retningslinjer for opgørelse af udledninger af dinitrogenoxid (N2O) fra fremstilling af salpetersyre, adipinsyre, caprolactam, glyoxal og glyoxylsyre ▼M2 Bilag XIV Aktivitetsspecifikke retningslinjer for opgørelse af udledninger fra luftfartsaktiviteter som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag XV Aktivitetsspecifikke retningslinjer for opgørelse af tonkilometerdata fra luftfartsaktiviteter med henblik på en ansøgning i henhold til artikel 3e eller 3f i direktiv 2003/87/EF ▼M3 Bilag XVI Aktivitetsspecifikke retningslinjer for bestemmelse af drivhusgasudledninger fra CO2-opsamlingsaktiviteter med henblik på transport og geologisk lagring på en lagringslokalitet, som er godkendt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/31/EF ( 5 ) Bilag XVII Aktivitetsspecifikke retningslinjer for bestemmelse af drivhusgasudledninger fra CO2-transport via rørledninger til geologisk lagring på en lagringslokalitet, som er godkendt i henhold til direktiv 2009/31/EF Bilag XVIII Aktivitetsspecifikke retningslinjer for geologisk lagring af CO2 på en lagringslokalitet, som er godkendt i henhold til direktiv 2009/31/EF ▼M4 Bilag XIX Aktivitetsspecifikke retningslinjer for produktion af natriumkarbonat og natriumhydrogenkarbonat som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag XX Aktivitetsspecifikke retningslinjer for produktion af ammoniak som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag XXI Aktivitetsspecifikke retningslinjer for produktion af brint og syntesegas som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag XXII Aktivitetsspecifikke retningslinjer for produktion af organiske massekemikalier som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag XXIII Aktivitetsspecifikke retningslinjer for produktion eller forarbejdning af ferrometaller og nonferrometaller som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF Bilag XXIV Aktivitetsspecifikke retningslinjer for produktion eller forarbejdning af primær aluminium som anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF ▼B









BILAG I

GENERELLE RETNINGSLINJER

INDHOLDSFORTEGNELSE 1. Indledning 2. Definitioner 3. Overvågnings- ograpporteringsprincipper 4. Overvågning afdrivhusgasudledninger 4.1. Afgrænsning 4.2. Beregnings- og målingsbaseredemetoder 4.3. Overvågningsplanen 5. Beregningsbaserede metoder for CO2-udledninger 5.1. Beregningsformler 5.2. Metodetrin 5.3. Alternative løsninger for stationæreanlæg 5.4. Aktivitetsdata for stationæreanlæg 5.5. Emissionsfaktorer 5.6. Oxidations- ogomregningsfaktorer 5.7. Overført CO2 6. Målingsbaserede metoder for stationæreanlæg 6.1. Generelt 6.2. Metodetrin for målingsbaseredemetoder 6.3. Yderligere procedurer ogbestemmelser 7. Vurdering af usikkerhed 7.1. Beregning 7.2. Måling 8. Rapporter 9. Arkivering af information 10. Kontrol og verifikation 10.1. Dataindsamling og -håndtering 10.2. Kontrolsystem 10.3. Kontrolaktiviteter 10.3.1. Procedurer og ansvarsfordeling 10.3.2. Kvalitetssikring 10.3.3. Revision og validering af data 10.3.4. Overdragede processer 10.3.5. Udbedrende foranstaltninger 10.3.6. Optegnelser og dokumentation 10.4. Verifikation 10.4.1. Generelle principper 10.4.2. Verifikationsmetoder 11. Emissionsfaktorer 12. Liste over CO2-neutralebiomassematerialer 13. Bestemmelse af aktivitetsspecifikke data ogfaktorer 13.1. Bestemmelse af brændslers nedre brændværdiog emissionsfaktor 13.2. Bestemmelse af aktivitetsspecifikkeoxidationsfaktorer 13.3. Bestemmelse af procesemissionsfaktor,omregningsfaktor og sammensætningsdata 13.4. Bestemmelse af enbiomassefraktion 13.5. Krav ved bestemmelse af brændslers ogmaterialers egenskaber og ved kontinuerlig udledningsmåling 13.5.1. Anvendelse af akkrediteredelaboratorier 13.5.2. Anvendelse af ikke-akkrediteredelaboratorier 13.5.3. Online-gasanalysatorer og-gaskromatografer 13.6. Prøvetagningsmetoder oganalysehyppighed 14. Rapporteringsformat 14.1. Identifikation af anlægget 14.2. Aktivitetsoversigt 14.3. Forbrændingsudledninger(beregning) 14.4. Procesudledninger (beregning) 14.5. Massebalancemetode 14.6. Målingsbaseret metode 14.7. Rapportering af N2O-udledninger for salpetersyre-, adipinsyre-,caprolactam-, glyoxal- og glyoxylsyreanlæg 14.8. Rapportering af PFC-udledninger ved produktion af primær aluminium 15. Rapporteringskategorier 15.1. IPCC's rapporteringsformat 15.2. Koder for kildekategorier 16. Krav til anlæg med laveudledningsmængder

1. INDLEDNING

Dette bilag indeholder de generelle retningslinjer for overvågning og rapportering af udledninger af drivhusgasser, som er specificeret i relation til de aktiviteter, der er anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF. I ►M4 bilag II-XI og bilag XIII- XXIV ◄ findes yderligere retningslinjer for aktivitetsspecifikke udledninger.

2. DEFINITIONER

▼M2

I dette bilag og de efterfølgende ►M4 bilag II-XXIV ◄ gælder definitionerne i direktiv 2003/87/EF. Men i dette bilag forstås»driftsleder« som omhandlet i artikel 3, litra f), i direktiv 2003/87/EF, og »luftfartøjsoperatør« forstås som omhandlet i samme artikels litra o).

▼B

1) Derudover forstås ved a) »aktiviteter«: de aktiviteter, der er anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF b) »kompetent myndighed«: den eller de kompetente myndigheder, som udpeges i overensstemmelse med artikel 18 i direktiv 2003/87/EF ▼M2 c) »udledningskilde«: det særskilt identificerbare element (punkt eller proces) i et anlæg, hvorfra der udledes relevante drivhusgasser, eller med hensyn til luftfartsaktiviteter et individuelt luftfartøj ▼B d) »kildestrøm«: en bestemt type brændsel, råmateriale eller produkt, som medfører udledning af relevante drivhusgasser fra en eller flere udledningskilder som følge af forbruget eller fremstillingen heraf ▼M2 e) »overvågningsmetode«: summen af de teknikker, som en driftsleder eller en luftfartøjsoperatør anvender til at fastslå udledningerne fra et anlæg eller en luftfartsaktivitet ▼B f) »overvågningsplan«: en detaljeret, fuldstændig og gennemskuelig dokumentation af et bestemt ►M2 anlægs eller en bestemt luftfartøjsoperatørs ◄ overvågningsmetode, herunder dokumentation af dataindsamlings- og -håndteringsaktiviteter samt systemet til kontrol af dataægtheden ▼M2 g) »metodetrin«: et specifikt led i en metode til bestemmelse af aktivitetsdata, emissionsfaktorer, årlig udledning, årsgennemsnit for timeudledning samt oxidations- og omregningsfaktorer og for nyttelast ▼B h) »årlig«: som omfatter et kalenderår fra 1. januar til 31. december ▼M2 i) »rapporteringsperiode«: ét kalenderår, hvori udledninger eller tonkilometerdata skal overvåges og rapporteres ▼B j) »handelsperiode«: en flerårig fase i kvotehandelsordningen (f.eks. 2005-2007 eller 2008-2012), som medlemsstaten opstiller en national tildelingsplan i overensstemmelse med artikel 11, stk. 1 og 2, i direktiv 2003/87/EF ►M2 for luftfartsaktiviteter er handelsperioden den periode, der er omhandlet i samme direktivs artikel 3c, stk. 1 og 2. ◄

2) For så vidt angår udledninger, brændsler og materialer forstås ved a) »forbrændingsudledninger«: drivhusgasser, som udledes som følge af en exoterm reaktion mellem et brændsel og oxygen b) »procesudledninger«: drivhusgasudledninger ud over forbrændingsudledninger, som forekommer på grund af tilsigtede eller utilsigtede reaktioner mellem stoffer eller omdannelsen af disse, herunder kemisk og elektrolytisk reduktion af malme, termisk nedbrydning af stoffer samt dannelse af stoffer til brug som produkt eller råmateriale c) »indeholdt CO2«: CO2, som er indeholdt i et brændsel d) »konservativ«: at der gøres en række forudsætninger, således at de årlige udledningsmængder ikke bliver undervurderet e) »parti«: en mængde brændsel eller materiale, hvoraf der udtages repræsentative prøver, og som overføres som én forsendelse eller kontinuerligt i en bestemt tidsperiode f) »kommercielt handlede brændsler«: brændsler af en bestemt sammensætning, som hyppigt og uden begrænsning indgår i handelstransaktioner mellem økonomisk uafhængige parter; herved forstås f.eks. alle typer standardhandelsbrændsel, naturgas, gasolie, fuelolie, kul og jordoliekoks g) »kommercielt handlede materialer«: materialer af en bestemt sammensætning, som hyppigt og uden begrænsning indgår i handelstransaktioner mellem økonomisk uafhængige parter ▼M2 h) »standardhandelsbrændsel«: internationalt standardiserede handelsbrændsler og -brændstoffer med et 95 % konfidensinterval på højst ± 1 % i den specificerede brændværdi, f.eks. gasolie, fyringsolie, benzin, lampeolie, petroleum, ethan, propan, butan, jet kerosine (jet A1 eller jet A), jet benzin (Jet B) og flyvebenzin (AvGas) ▼B

3) For så vidt angår måling forstås ved a) »nøjagtighed«: overensstemmelsen mellem en målings resultat og den sande værdi af den pågældende størrelse (eller en referenceværdi, som bestemmes empirisk ved hjælp af internationalt anerkendte og sporbare kalibreringsmaterialer og standardmetoder) under hensyn til både tilfældige og systematiske faktorer b) »usikkerhed«: en parameter, der er knyttet til resultatet af bestemmelsen af en størrelse, som beskriver spredningen i de værdier, der med rimelighed kan tilskrives den pågældende størrelse, herunder indflydelsen fra både systematiske og tilfældige faktorer, og som udtrykt i procent beskriver et konfidensinterval omkring gennemsnitsværdien, der omfatter 95 % af de beregnede værdier under hensyntagen til en eventuel asymmetri i fordelingen af værdier c) »aritmetisk gennemsnit«: summen af alle elementer i en mængde divideret med antallet af elementer i mængden d) »måling«: en række handlinger, der har til formål at bestemme værdien af en given størrelse e) »måleinstrument«: en anordning, der alene eller sammen med en eller flere andre anordninger er beregnet til at foretage målinger f) »målesystem«: et samlet sæt måleinstrumenter og andet udstyr, f.eks. prøvetagnings- og databehandlingsudstyr til bestemmelse af variabler såsom aktivitetsdata, kulstofindhold, brændværdi eller emissionsfaktorer for CO2-udledninger g) »kalibrering«: en række handlinger, som under nærmere angivne betingelser etablerer forholdet mellem værdier, der er repræsenteret ved et fysisk mål eller et referencemateriale, eller de værdier, et måleinstrument eller målesystem viser, og de tilsvarende værdier af en størrelse, der følger af en referencestandard h) »kontinuerlig udledningsmåling«: en række handlinger, der har til formål at bestemme værdien af en størrelse ved hjælp af periodiske målinger (flere målinger i timen), enten ved målinger direkte i skorstenen eller ved udtagning med måleinstrument tæt på denne; dette udtryk omfatter ikke målemetoder, som er baseret på enkeltprøver fra skorstenen i) »standardbetingelser«: temperaturen 273,15 K (dvs. 0 oC) og trykket 101 325 Pa, hvor normalkubikmeteren (Nm3) er defineret. ▼M3 j) »målepunkt«: den udledningskilde, for hvilken der bruges systemer til kontinuerlig udledningsmåling, eller tværsnittet i et rørledningssystem for hvilket CO2-strømmen bestemmes ved hjælp af systemer til kontinuerlig måling. ▼B

4) I forbindelse med beregningsbaserede metoder og målingsbaserede metoder for CO2-udledninger forstås ved: a) »urimelige omkostninger«: måleomkostninger, som overstiger de generelle fordele, som den kompetente myndighed har konstateret. Når der skal vælges metodetrin, kan denne grænse defineres som værdien af de kvoter, en forbedring i nøjagtighedsgraden svarer til. For så vidt angår foranstaltninger, der medfører kvalitetsforbedringer i de rapporterede udledninger, men ikke direkte indvirker på nøjagtigheden, defineres urimelige omkostninger som en procentdel, der er højere end en vejledende grænseværdi på 1 % af gennemsnitsværdien af de foreliggende udledningsdata, der er rapporteret for den foregående handelsperiode. ►M2 For anlæg eller luftfartøjsoperatører uden sådanne historiske data anvendes data fra repræsentative anlæg eller luftfartøjsoperatører, der driver samme eller tilsvarende virksomhed, som reference, omregnet til de pågældende anlægs kapacitet ◄ b) »teknisk muligt«: at en driftsleder inden for en angivet tid kan erhverve de tekniske midler, der kræves for at sikre, at et påtænkt system opfylder bestemte krav ▼M2 c) »ubetydelige kildestrømme«: en gruppe mindre kildestrømme, som driftslederen har udvalgt, og som tilsammen udsender 1 000 t fossilt CO2 eller derunder om året, eller som bidrager med mindre end 2 % (dog højst i alt 20 000 t fossilt CO2 om året) af det pågældende anlægs eller den pågældende luftfartøjsoperatørs samlede udledninger af fossilt CO2 inden fradrag af overført CO2, alt efter hvilken værdi der er højest målt i absolutte udledninger ▼B d) »større kildestrømme«: en gruppe kildestrømme, som ikke falder ind under definitionen af »mindre kildestrømme« ▼M2 e) »mindre kildestrømme«: kildestrømme, som driftslederen har udvalgt, og som tilsammen udsender 5 000 t fossilt CO2 eller mindre om året, eller som bidrager med mindre end 10 % (dog højst i alt100 000 t fossilt CO2 om året) af det pågældende anlægs eller den pågældende luftfartøjsoperatørs samlede udledninger af fossilt CO2 inden fradrag af overført CO2, alt efter hvilken værdi der er højest målt i absolutte udledninger ▼B f) »biomasse«: ikke-fossilt, bionedbrydeligt organisk materiale, som stammer fra planter, dyr og mikroorganismer, herunder produkter, biprodukter, restprodukter og affald fra landbrug, skovbrug og dermed beslægtede industrier samt ikke-fossile bionedbrydelige organiske fraktioner af industri- og husholdningsaffald, og endvidere gasser og væsker, som udvindes ved omsætning af ikke-fossilt bionedbrydeligt organisk materiale g) »ren«: at et materiale eller brændsel for mindst 97 % vedkommende (opgjort efter masse) består af et bestemt stof eller grundstof — svarende til handelsbetegnelsen»purum«. I forbindelse med biomasse menes hermed procentdelen af biomassekulstof i brændslets eller materialets samlede kulstofmængde h) »energibalancemetode«: en metode til at skønne den energimængde, der er brugt som brændsel i en kedel, beregnet som summen af nyttevarmen og alle relevante energitab ved udstråling, overførsel og via røggassen.

5) I forbindelse med kontrol og verifikation forstås ved a) »kontrolrisici«: sandsynligheden for, at en parameter i den årlige udledningsrapport har væsentlige ukorrekte angivelser, som kontrolsystemet ikke forebygger eller opdager og afhjælper i tide b) »påvisningsrisiko«: risikoen for, at verifikatoren ikke opdager en væsentlig ukorrekt angivelse eller uoverensstemmelse c) »iberegnet risiko«: sandsynligheden for, at en parameter i den årlige udledningsrapport har væsentlige ukorrekte angivelser, under den forudsætning, at der ikke er gennemført kontrolaktiviteter i denne forbindelse d) »verifikationsrisiko«: risikoen for, at verifikatoren afgiver en uhensigtsmæssig verifikationsudtalelse. Verifikationsrisikoen er en funktion af de iberegnede risici, kontrolrisiciene og påvisningsrisiciene ▼M2 e) »rimelig garanti«: en høj, men ikke absolut garanti, som udtrykkeligt angives i verifikationsudtalelsen, hvor der tages stilling til, om den verificerede udledningsrapport er fri for væsentlige ukorrekte angivelser, og om anlægget eller luftfartøjsoperatøren udviser væsentlige uoverensstemmelser ▼B f) »væsentlighedsgrad«: den kvantitative grænse eller tærskelværdi, der er bestemmende for verifikationsudtalelsen om de udledningsdata, der indberettes i den årlige udledningsrapport ▼M2 g) »forvisningsgrad«: den udstrækning, hvori verifikatoren ud fra sine verifikationskonklusioner føler sig sikker på, at det er bevist, om oplysningerne om et anlæg eller en luftfartøjsoperatør i den årlige udledningsrapport rummer væsentlige ukorrekte angivelser h) »uoverensstemmelse«: enhver handling eller manglende handling, som med eller uden forsæt foretages af et anlæg eller en luftfartøjsoperatør, der skal verificeres, og som er i modstrid med bestemmelserne i den overvågningsplan, den kompetente myndighed har godkendt som led i anlæggets tilladelse eller i henhold til artikel 3g i direktiv 2003/87/EF i) »væsentlig uoverensstemmelse«: en uoverensstemmelse i forhold til bestemmelserne i den overvågningsplan, den kompetente myndighed har godkendt som led i anlæggets tilladelse eller i henhold til artikel 3g i direktiv 2003/87/EF, der kan medføre, at den kompetente myndighed ændrer sin behandling af anlægget eller luftfartøjsoperatøren ▼B j) »væsentlig ukorrekt angivelse«: ukorrekte angivelser (udeladelser, urigtige oplysninger og fejl, dog under hensyntagen til tilladelig usikkerhed) i den årlige udledningsrapport, som efter verifikatorens faglige skøn kan få indvirkning på den kompetente myndigheds behandling af den årlige udledningsrapport, f.eks. hvis de ukorrekte angivelser overstiger den fastlagte væsentlighedsgrad k) »akkreditering«: i forbindelse med verifikation, at et akkrediteringsorgan udsteder en erklæring på grundlag af en afgørelse, det har truffet efter en detaljeret vurdering, når en verifikator formelt har påvist at være kvalificeret til som uafhængig instans at gennemføre verifikation i overensstemmelse med angivne krav l) »verifikation«: de aktiviteter, en verifikator gennemfører for at kunne afgive en verifikationsudtalelse jf. artikel 15 og bilag V i direktiv 2003/87/EF m) »verifikator«: en kompetent, uafhængig og akkrediteret verifikationsinstans eller enkeltperson, som har ansvaret for at gennemføre og rapportere om verifikationsprocessen i overensstemmelse med de detaljerede krav, som medlemsstaten fastlægger i henhold til bilag V i direktiv 2003/87/EF.

▼M2

6. I forbindelse med udledninger og tonkilometerdata fra luftfartsaktiviteter forstås ved: a) »afgangsflyveplads«: den flyveplads, som er udgangspunkt for en flyvning, der udgør en luftfartsaktivitet som omhandlet i bilag I til direktiv 2003/87/EF b) »ankomstflyveplads«: den flyveplads, som er bestemmelsessted for en flyvning, der udgør en luftfartsaktivitet som omhandlet i bilag I til direktiv 2003/87/EF c) »flyvepladspar«: et par bestående af en afgangsflyveplads og en ankomstflyveplads d) »masse- og balancedokumenter«: dokumenter som anført i internationale eller nationale bestemmelser til gennemførelse af standarder og anbefalinger (SARPs), jf. bilag 6 (Luftfartøjsoperationer) til Chicago-konventionen ( 6 ), herunder som angivet i Rådets forordning (EØF) nr. 3922/91 (»EU-OPS«), ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 859/2008 af 20. august2008, i bilag III, Subpart J, eller tilsvarende internationale bestemmelser e) »assagerer«: personer om bord på luftfartøjet under en flyvning bortset fra dettes besætningsmedlemmer f) »nyttelast«: den samlede masse af fragt, post, passagerer og bagage, der medbringes om bord på luftfartøjet under en flyvning g) »flyvestrækning«: storcirkelafstanden mellem afgangsflyvepladsen og ankomstflyvepladsen plus en yderligere fast faktor på 95 km h) »tonkilometer«: et ton nyttelast transporteres en km på en flyvestrækning.

▼M3

7) I forbindelse med drivhusgasudledninger fra aktiviteter vedrørende opsamling, transport og geologisk lagring af drivhusgasser forstås ved: a) »geologisk lagring af CO2«:»geologisk lagring af CO2« som defineret i artikel 3, nr.1), i direktiv 2009/31/EF b) »lagringslokalitet«:»lagringslokalitet« som defineret i artikel 3, nr. 3), i direktiv 2009/31/EF c) »lagringskompleks«:»lagringskompleks« som defineret i artikel 3, nr. 6), i direktiv 2009/31/EF d) »CO2-transport«: transport af CO2 via rørledninger med henblik på geologisk lagring på en lagringslokalitet, som er godkendt i henhold til direktiv 2009/31/EF. e) »transportnet«:»transportnet« som defineret i artikel 3, nr. 22), i direktiv 2009/31/EF f) »CO2-opsamling«: en aktivitet, der går ud på at opsamle CO2 fra gasstrømme, som ellers ville blive udledt, med henblik på transport og geologisk lagring på en lagringslokalitet, som er godkendt i henhold til direktiv 2009/31/EF g) »opsamlingsanlæg«: et anlæg til CO2-opsamling h) »fugitive udledninger«: uregelmæssige eller utilsigtede udledninger fra kilder, som ikke er lokaliseret, eller som er for forskelligartede eller små til at kunne overvåges individuelt, f.eks. udledninger fra ellers intakte pakninger, ventiler, mellemliggende kompressorstationer og mellemliggende lagringsanlæg i) »udluftningsudledninger«: udledninger, som bevidst slippes ud fra anlægget gennem et nærmere bestemt udledningspunkt j) »vandsøjle«:»vandsøjle« som defineret i artikel 3, nr. 2), i direktiv 2009/31/EF k) »forbedret kulbrinteindvinding«: indvinding af kulbrinter ud over, hvad der produceres ved vandinjektion eller andre metoder l) »udsivning« i forbindelse med geologisk lagring:»udsivning« som defineret i artikel 3, nr. 5), i direktiv 2009/31/EF.

▼B

3. OVERVÅGNINGS- OG RAPPORTERINGSPRINCIPPER

For at sikre præcis og verificerbar overvågning og rapportering af drivhusgasudledninger i henhold til direktiv 2003/87/EF skal overvågningen og rapporteringen baseres på følgende principper:

▼M1

Fuldstændighed.Overvågning og rapportering vedrørende et ►M2 anlægeller en luftfartøjsoperatør ◄ skal omfatte alle proces- og forbrændingsudledninger fra alleudledningskilder og kildestrømme med tilknytning til de aktiviteter,som er anført i bilag I til direktiv 2003/87/EF, og andre relevanteaktiviteter, der er medtaget ifølge artikel 24 i samme direktiv, samtalle drivhusgasser, der er specificeret i relation til disseaktiviteter, men det skal undgås, at udledningerne medregnes fleregange.

▼B

Ensartethed.De udledninger, som overvåges ograpporteres, skal være sammenlignelige over tid, idet de sammeovervågningsmetoder og datasæt anvendes. Overvågningsmetoderne kanændres i overensstemmelse med bestemmelserne i disse retningslinjer,hvis de rapporterede datas nøjagtighed øges herved. Ændringer iovervågningsmetoderne skal godkendes af den kompetente myndighed ogdokumenteres fuldt ud i overensstemmelse med disseretningslinjer.

Gennemskuelighed.Overvågningsdata, herunder antagelser ogforudsætninger, referencer, aktivitetsdata samt emissions-, oxidations-og omregningsfaktorer, skal indsamles, registreres, samles, analyseresog dokumenteres således, at verifikatoren og den kompetente myndighedkan reproducere bestemmelsen af udledningerne.

▼M2

Retvisning.Det skal sikres, at udledningsmængdensystematisk bestemmes til en værdi, som hverken ligger lavere ellerhøjere end den reelle udledning. Kilder til usikkerhed skalidentificeres og reduceres i videst muligt omfang. Der skal udvisesbehørig omhu for at sikre, at beregningerne og målingerne afudledningerne bliver så nøjagtige som muligt. Driftslederen skal givemulighed for en rimelig garanti for, at man får fastlagt derapporterede udledningsværdiers integritet. Udledningerne skalbestemmes ved hjælp af de hensigtsmæssige overvågningsmetoder, deranføres i disse retningslinjer. Alt måle- og prøvningsudstyr, somanvendes til at rapportere overvågningsdata, skal anvendes,vedligeholdes, kalibreres og kontrolleres hensigtsmæssigt. Regneark ogandre redskaber til lagring og manipulering af overvågningsdata må ikkeindebære fejlmuligheder. Udledningsrapporter og redegørelser iforbindelse hermed må ikke indeholde væsentlige ukorrekte angivelsereller have skævheder i udvælgelsen eller præsentationen afoplysningerne, og de skal give et troværdigt og velafvejet billede afanlæggets eller luftfartøjsoperatørers udledninger.

▼B

Omkostningseffektivitet.Ved valg af overvågningsmetoder skal deforbedringer, der opnås gennem øget nøjagtighed, afvejes over forekstraomkostningerne. Ved overvågning og rapportering af udledningerskal der således stræbes efter den højest mulige detaljeringsgrad,medmindre dette er teknisk umuligt eller medfører urimeligt højeomkostninger. ►M2 Selveovervågningsmetoden skal sikre, at driftslederen får en enkel og logiskvejledning, at dobbeltarbejde undgås, og at der tages hensyn tilanlæggets eksisterende systemer eller systemer, som anvendes afluftfartøjsoperatøren. ◄

Troværdighed.Brugerne skal kunne regne med, atverificerede udledningsrapporter afspejler de faktorer, som de angivesat afspejle eller med rimelighed kan antages at afspejle.

Øget effektivitet vedovervågning og rapportering af udledninger.Verifikationen af udledningsrapporterneskal være et effektivt og pålideligt redskab til støtte forkvalitetssikrings- og kvalitetskontrolprocedurer, hvor dertilvejebringes oplysninger, som driftsledere kan anvende til atforbedre effektiviteten ved overvågning og rapportering afudledninger.

4. OVERVÅGNING AF DRIVHUSGASUDLEDNINGER

4.1. AFGRÆNSNING

▼M2

Overvågnings- og rapporteringsprocessen for et anlæg eller en luftfartøjsoperatør skal omfatte samtlige udledninger af relevante drivhusgasser fra samtlige udledningskilder og/eller kildestrømme i forbindelse med de i bilag I til direktiv 2003/87/EF angivne aktiviteter, der udføres i anlægget eller af luftfartøjsoperatøren, samt aktiviteter og drivhusgasser, som en medlemsstat har medtaget i henhold til artikel 24 i direktiv 2003/87/EF. Luftfartøjsoperatører skal desuden sikre, at der anvendes veldokumenterede procedurer, hvormed det er muligt at følge eventuelle ændringer i listen over udledningskilder, f.eks. ved leasing eller erhvervelse af luftfartøjer, for at det derigennem sikres, at data er fuldstændige, og at medregning to gange undgås.

▼B

I artikel 6, stk. 2, litra b), i direktiv 2003/87/EF kræves det, at drivhusgasudledningstilladelser skal indeholde en beskrivelse af aktiviteterne og udledningerne fra anlægget. ►M2 Alle udledningskilder og kildestrømme fra aktiviteter i bilag I til direktiv 2003/87/EF, der skal overvåges og rapporteres, skal således stå opført i tilladelsen eller for luftfartsaktiviteternes vedkommende være omfattet af overvågningsplanen. ◄ I direktivets artikel 6, stk. 2, litra c), kræves det, at drivhusgasudledningstilladelser skal indeholde overvågningskrav med angivelse af overvågningsmetode og -hyppighed.

▼M3

Hvis der fra et lagringskompleks, jf. direktiv 2009/31/EF, konstateres udsivninger, som betyder, at der udledes eller frigives CO2 til vandsøjlen, skal de medtages som udledningskilder for det pågældende anlæg og skal således overvåges efter bestemmelserne i bilag XVIII. Udsivningen kan med den kompetente myndigheds godkendelse udelukkes som udledningskilde, når der er truffet udbedrende foranstaltninger, jf. artikel 16 i direktiv 2009/31/EF, og der ikke længere kan konstateres udledninger eller frigivelser til vandsøjlen fra den pågældende udsivning.

▼M2

Udledninger fra mobile forbrændingsmotorer til transportformål skal ikke medtages i udledningsoverslagene for anlæg.

▼B

Overvågningen af udledninger skal omfatte udledninger fra normal drift og unormale forhold, herunder opstart og nedlukning, samt nødsituationer i løbet af rapporteringsperioden.

Hvis produktionskapaciteten eller -udbyttet ved en eller flere aktiviteter under samme rubrik i bilag I til direktiv 2003/87/EF hver for sig eller sammenlagt overstiger den tærskel, der er anført i direktivets bilag I, ved ét anlæg eller produktionssted, skal overvågningen og rapporteringen omfatte alle udledningskilder og/eller kildestrømme i relation til alle aktiviteter i direktivets bilag I ved det pågældende anlæg eller produktionssted.

Hvorvidt et ekstra fyringsanlæg, f.eks. et kraftvarmeanlæg, anses for at være en del af et anlæg, hvor man udfører en anden aktivitet under bilag I, eller et særskilt anlæg, afhænger af forholdene på stedet og skal anføres i anlæggets drivhusgasudledningstilladelse.

Alle udledninger fra et anlæg skal tilskrives dette anlæg, uanset om der»eksporteres« varme eller el til andre anlæg. Udledninger i tilknytning til frembringelse af varme eller el, som»importeres« fra andre anlæg, skal ikke tilskrives det anlæg, som modtager den.

4.2. BEREGNINGS- OG MÅLINGSBASEREDE METODER

▼M2

I henhold til bilag IV til direktiv 2003/87/EF kan udledningerne fra anlæg enten bestemmes ved hjælp af:

▼B

— en beregningsbaseret metode, hvor udledninger fra kildestrømme bestemmes ud fra aktivitetsdata, der opnås via målesystemer, og yderligere parametre fra laboratorieanalyser eller standardfaktorer

— en målingsbaseret metode, hvor udledninger fra en udledningskilde bestemmes ved kontinuerlig måling af koncentrationen af den pågældende drivhusgas i røggassen og måling af røggasmængden.

Driftslederen kan foreslå en målingsbaseret metode, hvis han kan påvise

— at det med sikkerhed medfører en mere nøjagtig opgørelse af anlæggets årlige udledninger end en alternativ beregningsbaseret metode, der ikke medfører urimelige omkostninger, og

— at sammenligningen mellem den målingsbaserede og den beregningsbaserede metode er baseret på et identisk sæt udledningskilder og kildestrømme.

Anvendelse af en målingsbaseret metode skal godkendes af den kompetente myndighed. For hver rapporteringsperiode skal driftslederen underbygge de målte udledninger ved hjælp af en beregningsbaseret metode i overensstemmelse med bestemmelserne i afsnit 6.3c.

Driftslederen kan kombinere målings- og beregningsbaserede metoder for forskellige udledningskilder og kildestrømme ved det samme anlæg, hvis dette godkendes af den kompetente myndighed. Driftslederen skal sikre og påvise, at udledninger hverken udelades eller regnes med to gange.

4.3. OVERVÅGNINGSPLANEN

I artikel 6, stk. 2, litra c), i direktiv 2003/87/EF kræves det, at drivhusgasudledningstilladelser skal indeholde overvågningskrav med angivelse af overvågningsmetode og -hyppighed. ►M2 I medfør af samme direktivs artikel 3g indsender luftfartøjsoperatører en overvågningsplan til den kompetente myndighed, hvori der redegøres for foranstaltninger til overvågning og rapportering af udledninger og tonkilometerdata. ◄

Overvågningsmetoden indgår i overvågningsplanen, som godkendes af den kompetente myndighed i overensstemmelse med kriterierne i dette afsnit og dets underafsnit. Medlemsstaten eller dens kompetente myndigheder sikrer, at den overvågningsmetode, som et anlæg skal anvende, enten specificeres i tilladelsens bestemmelser eller, hvis den er i overensstemmelse med direktiv 2003/87/EF, i generelle bindende regler.

▼M2

Den kompetente myndighed kontrollerer og godkender overvågningsplanen, som udarbejdes af driftslederen før rapporteringsperiodens start og efter eventuelle væsentlige ændringer i den overvågningsmetode, der anvendes i et anlæg eller af en luftfartøjsoperatør. Når der er krav herom ifølge et aktivitetsspecifikt bilag, indsendes overvågningsplanen inden en specifik frist, og en standardmodel anvendes til opstillingen.

▼B

Medmindre andet angives i afsnit 16, skal overvågningsplanen indeholde følgende:

a) en beskrivelse af anlægget og de af anlæggets aktiviteter, der skal overvåges

b) oplysninger om ansvaret for overvågning og rapportering ved anlægget

c) en liste over udledningskilder og kildestrømme, der skal overvåges, for hver aktivitet, der udføres i anlægget

d) en beskrivelse af den beregningsbaserede metode eller målingsbaserede metode, der skal anvendes

▼M4

e) en liste over og beskrivelse af metodetrinene for aktivitetsdata, kulstofindhold (hvis massebalancemetoden anvendes eller der anvendes andre metoder, hvor beregning af udledningen kræver direkte kendskab til kulstofindholdet), emissionsfaktorer, oxidations- og omregningsfaktorer for hver kildestrøm, der skal overvåges

▼B

f) en beskrivelse af målesystemerne samt teknisk beskrivelse og nøjagtig placering af de måleinstrumenter, der skal bruges, for hver kildestrøm, der skal overvåges

▼M1

g) dokumentation for overholdelse af nøjagtighedsgrænserne for aktivitetsdata og andre (relevante) parametre i de anvendte metodetrin for hver kildestrøm og/eller udledningskilde

▼B

h) hvis det er relevant, en beskrivelse af den metode, som skal anvendes til at tage prøver af brændsler og materialer med henblik på bestemmelse af nedre brændværdi, kulstofindhold, emissionsfaktorer, oxidations- og omregningsfaktor og biomasseindhold for de enkelte kildestrømme

i) en beskrivelse af de kilder og analysemetoder, som ventes anvendt til bestemmelse af nedre brændværdi, kulstofindhold, emissions-, oxidations- og omregningsfaktor eller biomassefraktion for de enkelte kildestrømme

j) hvis det er relevant, en liste over og beskrivelse af ikke-akkrediterede laboratorier og relevante analyseprocedurer, herunder en liste over alle relevante kvalitetssikringstiltag, f.eks. sammenligninger mellem forskellige laboratorier som beskrevet i afsnit 13.5.2

k) hvis det er relevant, en beskrivelse af de systemer til kontinuerlig udledningsmåling, som vil blive anvendt til overvågning af en udledningskilde, dvs. målepunkter, målehyppighed, udstyr, kalibreringsprocedurer, procedurer for dataindsamling og -lagring, metoder til understøttelse af beregning og rapportering af aktivitetsdata, emissionsfaktorer og lignende

l) hvis det er relevant, hvor den såkaldte»alternative løsning« (afsnit 5.3) anvendes: en uddybende beskrivelse af metoden og usikkerhedsanalysen, hvis de ikke allerede er omfattet af denne listes punkt a) til k)

▼M1

m) en beskrivelse af procedurerne for dataindsamling og håndtering og kontrol samt en beskrivelse af selve aktiviteterne (se afsnit 10.1 til 10.3 og bilag XIII, punkt 8)

▼B

n) eventuelt oplysninger om relevante forbindelser til aktiviteter, som gennemføres under Fællesskabets ordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS) og andre miljøforvaltningssystemer (f.eks. ISO 14001:2004), navnlig hvad angår procedurer og kontrolforanstaltninger med relevans for overvågning og rapportering af drivhusgasudledninger.

▼M3

o) hvis det er relevant, placeringen af udstyr til temperatur- og trykmåling i et transportnet

p) hvis det er relevant, procedurer for forebyggelse, sporing og kvantificering af udsivningstilfælde i transportnet

q) for så vidt angår transportnet, procedurer, som effektivt sikrer, at CO2 kun overføres til anlæg med en gyldig tilladelse til drivhusgasudledning, eller hvor eventuelt udledt CO2 effektivt overvåges eller angives i overensstemmelse med punkt 5.7 i dette bilag

r) hvis CO2 overføres i overensstemmelse med punkt 5.7 i dette bilag, en identifikation af modtager- og overførselsanlægget; for anlæg med tilladelse til drivhusgasudledning angives dette med anlæggets identifikationskode, jf. definitionen i den forordning, der er omhandlet i artikel 19 i direktiv 2003/87/EF

s) hvis det er relevant, en beskrivelse af systemer til kontinuerlig måling, der anvendes ved punkterne til overførsel af CO2 mellem anlæg, som overfører CO2 i overensstemmelse med punkt 5.7 i dette bilag

t) hvis det er relevant, kvantificeringstilgange for udledning eller frigivelse af CO2 til vandsøjlen fra potentielle udsivninger samt anvendte og eventuelt tilpassede kvantificeringstilgange for faktiske udledninger eller CO2-frigivelse til vandsøjlen fra udsivninger som angivet i bilag XVIII.

▼M4

u) i de relevante tilfælde de datoer, hvor der er foretaget målinger til bestemmelse af de anlægsspecifikke emissionsfaktorer for CF4 og C2F6, og en tidsplan for, hvornår en sådan bestemmelse vil blive gentaget i fremtiden

v) i de relevante tilfælde den protokol, hvori den procedure, der anvendes til at bestemme de anlægsspecifikke emissionsfaktorer for CF4 og C2F6, er beskrevet, og hvoraf det desuden fremgår, at målingerne er og vil blive foretaget i tilstrækkelig lang tid til, at måleværdierne konvergerer, dog mindst 72 timer

w) i de relevante tilfælde metoden til at bestemme effektiviteten af opsamling af fugitive udledninger fra anlæg til produktion af primær aluminium.

▼B

Overvågningsmetoden skal ændres, hvis dette øger de rapporterede datas nøjagtighed, medmindre det er teknisk umuligt eller medfører urimeligt høje omkostninger.

▼M3

En større ændring i overvågningsmetoden som led i overvågningsplanen skal godkendes af den kompetente myndighed, hvis den vedrører:

— en ændring i anlæggets klassificering, jf. tabel 1

— en omlægning fra beregningsbaseret til målingsbaseret bestemmelse af udledninger eller omvendt

— en forøgelse af usikkerheden i aktivitetsdata eller andre parametre (hvor dette er relevant), som bevirker, at der skal anvendes et andet metodetrin

— anvendelse eller tilpasning af en kvantificeringstilgang for udledning i form af udsivning på lagringslokaliteter.

▼B

Alle andre ændringer eller påtænkte ændringer i overvågningsmetoden eller de underliggende datasæt skal indberettes til den kompetente myndighed hurtigst muligt, når driftslederen får kendskab til dem eller med rimelighed kunne forventes at have fået det, medmindre andet angives i overvågningsplanen.

Ændringer i overvågningsplanen skal formuleres tydeligt, begrundes og dokumenteres fuldt ud i driftslederens interne optegnelser.

En kompetent myndighed pålægger driftslederen at ændre sin overvågningsplan, hvis denne ikke længere er i overensstemmelse med de regler, der er fastlagt i disse retningslinjer.

Af hensyn til udvekslingen af oplysninger mellem de kompetente myndigheder og Kommissionen om overvågning, rapportering og verifikation i henhold til disse retningslinjer og en konsekvent anvendelse heraf skal medlemsstaterne skabe de bedste forhold for en årlig kvalitetssikrings- og -evalueringsproces, som Kommissionen foranstalter vedrørende overvågning, rapportering og verifikation jf. artikel 21, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF.

5. BEREGNINGSBASEREDE METODER FOR CO2-UDLEDNINGER

5.1. BEREGNINGSFORMLER

Beregning af CO2-udledninger skal enten baseres på formlen

CO2-udledninger = aktivitetsdata * emissionsfaktor * oxidationsfaktor

eller på en alternativ metode, hvis dette foreskrives i de aktivitetsspecifikke retningslinjer.

Udtrykkene i denne formel gælder for hhv. forbrændingsudledninger og procesudledninger som følger:

Forbrændingsudledninger

▼M2

Aktivitetsdata skal baseres på brændselsforbrug.Mængden af brændsel udtrykkes i energiindhold målt i TJ, medmindreandet angives i disse retningslinjer. Anvendelsen af nedre brændværdibetragtes ikke som nødvendig for nogen specifikke aktiviteter, hvis deti deres aktivitetsspecifikke bilag angives, at emissionsfaktorerudtrykt som t CO2 per ton brændsel kan anvendes meden tilsvarende nøjagtighed. Emissionsfaktoren udtrykkes som t CO2/TJ, medmindre andet angives i disse retningslinjer.Når et brændsel forbruges, oxideres ikke hele brændslets kulstofindholdtil CO2. Ufuldstændig oxidation skyldes ineffektiveforbrændingsprocesser, hvor noget af kulstoffet efterlades uforbrændteller delvist oxideret i form af sod eller aske. Ikke-oxideret ellerdelvist oxideret kulstof medregnes i oxidationsfaktoren, der udtrykkessom en brøk. Oxidationsfaktoren udtrykkes som en brøkdel af tallet 1.Den heraf følgende beregningsformel bliver:

▼B

CO2udledninger = brændselsstrøm[t eller Nm3] * nedre brændværdi [TJ/t ellerTJ/Nm3] * emissionsfaktor [t CO2/TJ] * oxidationsfaktor

Beregningsmåden for forbrændingsudledningerspecificeres mere detaljeret i bilag II.

Procesudledninger

Aktivitetsdata baseres på materialeforbrug,gennemløb eller produktionsudbytte og udtrykkes i t eller Nm3. Emissionsfaktoren udtrykkes i [t CO2/t eller t CO2/Nm3]. Kulstof i de tilførte materialer, som ikke omdannestil CO2 under processen, medregnes iomregningsfaktoren, der udtrykkes som en brøk. Hvis en omregningsfaktorindregnes i emissionsfaktoren, anvendes der ikke en særskiltomregningsfaktor. Mængden af tilført materiale udtrykkes i masse ellervolumen [t eller Nm3]. Den heraf følgendeberegningsformel bliver:

▼M4

Beregningsmåderne for procesudledninger specificeres mere detaljeret i de aktivitetsspecifikke retningslinjer i bilag II-XI og XVI-XXIV. Ikke alle beregningsmåder i bilag II-XI og XVI-XXIV kræver anvendelse af omregningsfaktor.

▼B

Beregningsmåderne for procesudledninger specificeresmere detaljeret i de aktivitetsspecifikke retningslinjer i ►M3 bilagII-XI og XVI, XVII og XVIII ◄ .Ikke alle beregningsmåder i ►M3 bilagII-XI og XVI, XVII og XVIII ◄ kræver anvendelse af omregningsfaktor.

5.2. METODETRIN

►M2 De aktivitetsspecifikke retningslinjer i ►M4 bilag II-XI og bilag XIV-XXIV ◄ indeholder særlige metoder til bestemmelse af følgende variabler: aktivitetsdata (bestående af de to variabler brændsels-/materialestrøm og nedre brændværdi), emissionsfaktorer, sammensætningsdata samt oxidations- og omregningsfaktorer og nyttelast. ◄ Disse forskellige metoder inddeles i metodetrin. Metodetrin nummereres fra 1 og opefter. Jo højere nummeret er, desto højere er præcisionen. Det højest nummererede trin foretrækkes.

Driftslederen kan anvende forskellige godkendte trin til de forskellige variabler for brændsels-/materialestrøm, nedre brændværdi, emissionsfaktor, sammensætningsdata, oxidations- og omregningsfaktor, der anvendes ved en beregning. Valget af metodetrin skal godkendes af den kompetente myndighed (se afsnit 4.3).

Trin med samme værdi benævnes med samme trinnummer og et specifikt bogstav (f.eks.: trin 2a og 2b). For så vidt angår de aktiviteter, hvor der findes alternative beregningsmetoder i disse retningslinjer (f.eks. i bilag VII:»Beregningsmetode A — Mængden af materiale, ovnen tilføres« og»Beregningsmetode B — Mængden af producerede klinker«), må en driftsleder kun skifte fra én metode til en anden, hvis han over for den kompetente myndighed kan påvise, at det giver en mere nøjagtig overvågning og rapportering af udledningerne fra den pågældende aktivitet.

Metoden på højeste trin skal anvendes af alle driftsledere til at bestemme alle variabler for alle kildestrømme ved alle kategori B- eller C-anlæg. Kun hvis det kan påvises over for den kompetente myndighed, at det er teknisk umuligt eller vil medføre urimeligt høje omkostninger at anvende det højeste metodetrin, må et lavere trin anvendes for denne variabel i overvågningsmetoden. Ved anlæg med udledninger på over 500 000 t fossilt CO2 om året (dvs.»kategori C-anlæg«) skal medlemsstaten underrette Kommissionen jf. artikel 21 i direktiv 2003/87/EF, hvis der ikke anvendes en kombination af metoder på højeste trin i forhold til anlæggets vigtigste kildestrømme.

Medmindre andet angives i afsnit 16, sikrer medlemsstaterne, at driftsledere i forhold til alle de vigtigste kildestrømme som minimum anvender de metodetrin, der angives i nedenstående tabel 1, medmindre dette ikke er teknisk muligt.

Hvis det godkendes af den kompetente myndighed, må driftslederen som minimum vælge metodetrin 1 for de variabler, der anvendes til beregning af udledninger fra mindre kildestrømme, og foretage overvågning og rapportering efter sin egen ikke-trinklassificerede vurderingsmetode i forhold til ubetydelige kildestrømme.

Driftslederen foreslår hurtigst muligt ændringer af de anvendte metodetrin, hvis:

— der sker ændringer i forhold til de tilgængelige data, som kan sikre øget nøjagtighed i bestemmelsen af udledningerne

— en hidtil ikke-eksisterende form for udledning forekommer

— der sker væsentlige ændringer i de anvendte brændsler eller råmaterialer

— der konstateres fejl i data fra overvågningsmetoden

— den kompetente myndighed anmoder om ændringer.

I forhold til biomassebrændsel og materialer, der kan betegnes som rene, må der anvendes ikke-trinklassificerede metoder på anlæg eller teknisk identificerbare elementer heraf, medmindre den pågældende værdi skal anvendes til fradrag af biomasseudledt CO2fra udledninger, som bestemmes ved kontinuerlig udledningsmåling. Disse ikke-trinklassificerede metoder omfatter energibalancemetoden. Udledninger af CO2 fra fossile reststoffer i brændsler og materialer, der kan betegnes som ren biomasse, henføres ved rapportering til biomassekildestrømmen og må bestemmes ved ikke-trinklassificerede metoder. Blandede brændsler og materialer, der indeholder biomasse, klassificeres efter bestemmelserne i dette bilags afsnit 13.4, medmindre kildestrømmen kan betegnes som ubetydelig.

▼M4

For standardhandelsbrændsel kan de mindstekrav til metodetrin, som er anført i tabel 1 for forbrændingsaktiviteter i bilag II, også anvendes på andre aktiviteter.

▼B

Hvis metoden på højeste trin eller på det variabelspecifikke trin, som man er enedes om, midlertidigt ikke kan anvendes af tekniske årsager, kan driftslederen anvende det højest mulige metodetrin, indtil forudsætningerne for at anvende det gældende trin igen er tilstede. Driftslederen fremlægger hurtigst muligt bevis på nødvendigheden af at anvende et andet trin over for den kompetente myndighed, ligesom han fremlægger nærmere oplysninger om den midlertidige overvågningsmetode. Driftslederen træffer alle nødvendige foranstaltninger for hurtigst muligt at kunne anvende det oprindelige metodetrin til overvågning og rapportering.

Ændringer med hensyn til metodetrin skal dokumenteres fuldt ud. Mindre udfald i dataindsamlingen, som skyldes defekt måleudstyr, skal håndteres i overensstemmelse med god faglig praksis, som sikrer en konservativ vurdering af udledningerne, efter bestemmelserne i IPPC-referencedokumentet om generelle overvågningsprincipper fra juli 2003 ( 7 ). Hvis et metodetrin ændres i løbet af en rapporteringsperiode, skal resultaterne for den berørte aktivitet beregnes og rapporteres som separate dele i den årlige rapport til den kompetente myndighed for de pågældende dele af rapporteringsperioden.

▼M4

Tabel 1

Mindstekrav

(»i.r.« betyder »ikke relevant«)

Kolonne A for »kategori A-anlæg« (dvs. anlæg, som i den foregående handelsperiode (eller ud fra et konservativt overslag eller ekstrapolering, hvis der ikke (længere) foreligger rapporterede udledninger) i gennemsnit højst har udledt 50 000 t CO2–ækvivalenter om året, ekskl. biogene CO2-udledninger og før fradrag af overført CO2)

Kolonne B for »kategori B-anlæg« (dvs. anlæg, som i den foregående handelsperiode (eller ud fra et konservativt overslag eller ekstrapolering, hvis der ikke (længere) foreligger rapporterede udledninger) i gennemsnit har udledt over 50 000 t, men ikke over 500 000 t CO2-ækvivalenter om året, ekskl. biogene CO2-udledninger og før fradrag af overført CO2)

Kolonne C for »kategori C-anlæg« (dvs. anlæg, som i den foregående handelsperiode (eller ud fra et konservativt overslag eller ekstrapolering, hvis der ikke (længere) foreligger rapporterede udledninger) i gennemsnit har udledt over 500 000 t CO2-ækvivalenter om året, ekskl. biogene CO2-udledninger og før fradrag af overført CO2)







Aktivitetsdata Emissionsfaktor Sammensætningsdata Oxidationsfaktor Omregningsfaktor Brændselsstrøm Nedre brændværdi Bilag/aktivitet A B C A B C A B C A B C A B C A B C II: Forbrænding Standardhandelsbrændsel 2 3 4 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. Andre brændsler i gasform eller flydende form 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. Faste brændsler 1 2 3 2a/2b 3 3 2a/2b 3 3 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. Massebalancemetode for carbon black-anlæg og gasbehandlingsterminaler 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 1 2 2 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. Afbrænding af gas uden nyttiggørelse 1 2 3 i.r. i.r. i.r. 1 2a/b 3 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. Røggasvask Karbonat 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. Gips 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r.







Aktivitetsdata Emissionsfaktor Sammensætningsdata Omregningsfaktor Materialeforbrug Nedre brændværdi A B C A B C A B C A B C A B C III: Raffinaderier Regenerering af katalysatorer til katalytisk krakning 1 1 1 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. Fremstilling af brint 1 2 2 i.r. i.r. i.r. 1 2 2 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. IV: Koksværker Massebalance 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 2 3 3 i.r. i.r. i.r. Tilført brændsel 1 2 3 2 2 3 2 3 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. V: Ristning og sintring af malm Massebalance 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 2 3 3 i.r. i.r. i.r. Tilført karbonat 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 VI: Jern og stål Massebalance 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 2 3 3 i.r. i.r. i.r. Tilført brændsel 1 2 3 2 2 3 2 3 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. VII: Cement Mængden af materiale, ovnen tilføres 1 2 3 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 2 Mængden af producerede klinker 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 2 3 i.r. i.r. i.r. 1 1 2 Elfilterstøv 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 2 2 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. Andet kulstof end karbonat 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 1 2 VIII: Kalk, dolomit og magnesit Karbonater 1 2 3 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 2 Jordalkaliske oxider 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 2 IX: Glas, mineraluld Karbonater 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. X: Keramik Tilført kulstof 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 2 3 i.r. i.r. i.r. 1. 1 2 Alkalimetaloxider 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 2 3 i.r. i.r. i.r. 1 1 2 Røggasvask 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. XI: Papirmasse og papir Standardmetode 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. XIX: Natriumkarbonat og natriumhydrogenkarbonat Massebalance 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 2 3 3 i.r. i.r. i.r. XX: Ammoniak Tilført brændsel 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. XXI: Brint og syntesegas Tilført brændsel 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. Massebalance 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 2 3 3 i.r. i.r. i.r. XXII: Organiske massekemikalier Massebalance 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 2 3 3 i.r. i.r. i.r. XXIII: Produktion eller forarbejdning af metaller Massebalance 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 2 3 3 i.r. i.r. i.r. Procesudledninger 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. 1 1 2 XXIV: Produktion af aluminium Massebalance for CO2-udledninger 1 2 3 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. 2 3 3 i.r. i.r. i.r. Udledninger af perfluorcarboner (hældningsmetoden) 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. Udledninger af perfluorcarboner (overspændingsmetoden) 1 1 2 i.r. i.r. i.r. 1 1 1 i.r. i.r. i.r. i.r. i.r. i.r

▼M2

5.3. ALTERNATIVE LØSNINGER FOR STATIONÆRE ANLÆG

▼B

I tilfælde, hvor det ikke er teknisk muligt eller hvor det vil medføre urimeligt høje omkostninger som minimum at anvende kravene i det højeste metodetrin i forhold til alle andre kildestrømme end de ubetydelige, anvender driftslederen en såkaldt»alternativ løsning«. Det betyder, at driftslederen fritages fra bestemmelserne i dette bilags afsnit 5.2 og frit må tilrettelægge en overvågningsmetode efter forholdene i det pågældende anlæg. Driftslederen skal over for den kompetente myndighed påvise, at man ved at anvende den alternative overvågningsmetode på hele anlægget kan overholde de generelle usikkerhedsgrænser, der angives i tabel 2, for hele anlæggets årlige drivhusgasudledninger.

Ved usikkerhedsanalysen skal der sættes tal på usikkerhedsgraden i alle variabler og parametre, som bruges ved beregning af det årlige udledningsniveau jf. ISO-vejledningen af 1995 om måleusikkerhedsangivelser (ISO-GUM) ( 8 ) og ISO 5168:2005. Analysen skal udføres, inden den kompetente myndighed godkender overvågningsplanen ud fra det forudgående års data, og ajourføres hvert år. Denne årlige opdatering skal udarbejdes sammen med den årlige udledningsrapport og verificeres.

Medlemsstaterne skal i overensstemmelse med artikel 21 i direktiv 2003/87/EF anmelde til Kommissionen, hvilke anlæg der bruger den alternative løsning. Driftslederen opgør og indberetter i den årlige udledningsrapport aktivitetsdata, nedre brændværdier, emissions- og oxidationsfaktorer og andre parametre på grundlag af foreliggende data eller, hvis sådanne ikke er tilgængelige, de mest formålstjenlige overslag — om nødvendigt via laboratorieanalyser. De metoder, der anvendes, skal angives i overvågningsplanen og godkendes af den kompetente myndighed. Tabel 2 gælder ikke for anlæg, der opgør deres drivhusgasudledninger ved systemer med kontinuerlig udledningsovervågning jf. bilag XII.







Tabel 2 Generelle usikkerhedsgrænser i alternative løsninger Anlægskategori Højeste usikkerhed for den samlede årlige udledningsmængde A ± 7,5 % B ± 5,0 % C ± 2,5 %

▼M2

5.4. AKTIVITETSDATA FOR STATIONÆRE ANLÆG

▼B

Aktivitetsdata repræsenterer information om materialestrøm, brændselsforbrug, tilført materiale eller produktionsresultat, udtrykt i energi [TJ] (undtagelsesvis også i masse eller volumen [t eller Nm3], se afsnit 5.5) for så vidt angår brændsler, og i masse eller volumen for så vidt angår råmaterialer eller produktionsmængder [t eller Nm3].

Driftslederen kan opgøre aktivitetsdata på grundlag af de fakturerede brændsels- eller materialemængder jf. bestemmelserne i bilag I og de godkendte metodetrin i ►M4 bilag II-XXIV ◄ .

Hvis aktivitetsdata til beregning af udledninger ikke kan opgøres direkte, skal de opgøres via en vurdering af ændringerne i lagerbeholdningen:

Materiale C = Materiale P + (Materiale S - Materiale E) - Materiale O

hvor:

Materiale C : materiale, som forarbejdes i løbet af rapporteringsperioden

Materiale P : materiale, som indkøbes i løbet rapporteringsperioden

Materiale S : materialebeholdning ved rapporteringsperiodens start

Materiale E : materialebeholdning ved rapporteringsperiodens afslutning

Materiale O : materiale, som anvendes til andre formål (transport eller videresalg).

Hvis det er teknisk umuligt eller vil medføre urimeligt høje omkostninger at fastslå mængden af»materiale S« og»materiale E« ved direkte måling, kan driftslederen anslå mængden af disse materialer på grundlag af

— data fra foregående år og ved at sammenholde data med rapporteringsperiodens produktionsmængde — eller

— dokumenterede metoder og foreliggende data fra reviderede regnskaber for rapporteringsperioden.

Hvis det er teknisk umuligt eller vil medføre urimeligt høje omkostninger at opgøre de årlige aktivitetsdata for nøjagtig et helt kalenderår, kan driftslederen vælge at skille rapporteringsåret fra det følgende ved den første arbejdsdag i anlægget. De afvigelser, der dermed kan forekomme i forhold til en eller flere kildestrømme, skal registreres tydeligt, danne grundlag for en værdi, der er repræsentativ for kalenderåret, og opgøres konsekvent for det efterfølgende år.

5.5. EMISSIONSFAKTORER

▼M4

Emissionsfaktorerne for CO2-udledningerne baseres på brændslernes og de tilførte materialers kulstofindhold og udtrykkes i t CO2/TJ (forbrændingsudledninger) eller t CO2/t eller t CO2/Nm3 (procesudledninger). For andre drivhusgasser end CO2 er der fastlagt emissionsfaktorer i de pågældende aktivitetsspecifikke bilag i disse retningslinjer.

▼M2

For at opnå den højest mulige gennemskuelighed og bredest mulige konsekvens mellem de nationale opgørelse af drivhusgasser må forbrændingsudledningers emissionsfaktorer for et brændsel kun opgøres i t CO2/t, hvis det vil medføre urimelige omkostninger for driftslederen at opgøre dem i t CO2/TJ, samt i tilfælde, som er defineret i de aktivitetsspecifikke bilag til disse retningslinjer.

▼B

Ved omregning af kulstofindholdet til den respektive CO2-værdi skal en faktor ( 9 ) på 3,664 [t CO2/t C] anvendes.

Emissionsfaktorerne og bestemmelserne vedrørende fastsættelse af aktivitetsspecifikke emissionsfaktorer findes i afsnit 11 og 13 i dette bilag.

Biomasse anses for at være CO2-neutral. Der skal anvendes en emissionsfaktor på 0 [t CO2/TJ eller t eller Nm3] for biomasse. En liste med eksempler på forskellige former for materiale, der accepteres som biomasse, findes i afsnit 12 i dette bilag.

Hvad angår brændsler og materialer, som indeholder både fossilt kulstof og biomassekulstof, skal der anvendes en vægtet emissionsfaktor baseret på andelen af fossilt kulstof i brændslets samlede kulstofindhold. Denne beregning skal være gennemskuelig og dokumenteres i overensstemmelse med reglerne og procedurerne i afsnit 13 i dette bilag.

Indeholdt CO2, som overføres til et anlæg i ordningen for handel med udledningsrettigheder som del af et brændsel (f.eks. højovnsgas, koksovnsgas eller naturgas) skal medregnes i det pågældende brændsels emissionsfaktor.

Hvis den kompetente myndighed godkender det, må indeholdt CO2, der stammer fra en kildestrøm, men efterfølgende overføres fra et anlæg som del af et brændsel, trækkes fra anlæggets udledninger — uanset om det anlæg, det leveres til, er med i ordningen for handel med udledningsrettigheder. Det skal dog under alle omstændigheder rapporteres som en memorandumpost. Medlemsstaterne skal i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 21 i direktiv 2003/87/EF indberette de pågældende anlæg til Kommissionen.

5.6. OXIDATIONS- OG OMREGNINGSFAKTORER

Der anvendes en oxidationsfaktor for forbrændingsudledninger eller en omregningsfaktor for procesudledninger, som udtryk for den del af kulstoffet, der ikke oxideres eller omdannes i processen. I forbindelse med oxidationsfaktorer gælder kravet om anvendelse af højeste metodetrin ikke. Hvis der anvendes forskellige brændsler i et anlæg, og der beregnes aktivitetsspecifikke oxidationsfaktorer, som skal godkendes af den kompetente myndighed, kan driftslederen fastsætte én samlet oxidationsfaktor for aktiviteten og anvende denne på alle brændsler, eller driftslederen kan, medmindre der anvendes biomasse, vælge at anføre ufuldstændig oxidation for én stor brændselsstrøm og anvende værdien 1 for de øvrige.

▼M3

5.7 OVERFØRT CO2

Hvis det godkendes af den kompetente myndighed, må driftslederen fra anlæggets beregnede udledningsniveau fratrække eventuelle CO2-mængder, som ikke udledes fra anlægget, men overføres fra det:

▼M4

— som rent stof eller bruges direkte og bundet i produkter eller som råmateriale, medmindre der gælder andre krav, som er fastlagt i bilag XIX-XXII, eller

▼M3

— til et andet anlæg med tilladelse til drivhusgasudledning, medmindre der gælder andre krav, som er fastlagt i bilag XVII eller XVIII

forudsat at fradraget afspejles i en tilsvarende reduktion for aktiviteten og anlægget, som den pågældende medlemsstat har rapporteret i sin nationale opgørelse, som er blevet forelagt sekretariatet for FN's rammekonvention om klimaændringer. Den pågældende mængde CO2 skal rapporteres for hvert anlæg, som CO2 er blevet overført til eller modtaget fra, som en memorandumpost i den årlige udledningsrapport om overførsels- og modtageranlægget.

Ved overførsel til et andet anlæg skal modtageranlægget lægge den modtagne CO2 oven i sit beregnede udledningsniveau, medmindre andre krav i ►M4 bilag XVII-XXII ◄ finder anvendelse.

De pågældende overførsels- og modtageranlæg skal indberettes af medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 21 i direktiv 2003/87/EF. Ved overførsel til et anlæg, der er omfattet af nævnte direktiv, skal overførselsanlægget angive modtageranlægget i sin årlige udledningsrapport ved hjælp af modtageranlæggets identifikationskode, jf. definitionen i den forordning, der er omhandlet i direktivets artikel 19. Modtageranlægget skal på samme måde angive overførselsanlægget.

Overført CO2 fra et anlæg kan f.eks. være:

— ren CO2, der anvendes til karbonering af drikkevarer

— ren CO2, der anvendes som tøris til køleformål

— ren CO2, der anvendes som brandslukningsmiddel, kølemiddel eller laboratoriegas

— ren CO2, der anvendes til skadedyrsbekæmpelse i forbindelse med korndyrkning

— ren CO2, der anvendes som opløsningsmiddel i levnedsmiddelindustrien eller den kemiske industri

— CO2, der anvendes bundet i produkter som råmateriale i den kemiske industri og papirmasseindustrien (f.eks. til urea eller udfældede karbonater)

— karbonater, der er bundet i tørt afsvovlingsprodukt (TASP) fra halvtør røggasvask

— CO2, der overføres til opsamlingsanlæg

— CO2 fra opsamlingsanlæg, der overføres til transportnet

— CO2 fra transportnet, der overføres til lagringslokaliteter.

Medmindre der er angivet andre krav i det aktivitetsspecifikke bilag, skal massen af årligt overført CO2 eller karbonat opgøres med en usikkerhedsgrad, der er lavere end 1,5 %, enten direkte ved måling eller vejning af volumen- eller massestrømme eller indirekte ud fra massen af det pågældende produkt (f.eks. karbonater eller urea), hvor det er relevant og hensigtsmæssigt.

Hvis mængden af overført CO2 måles både på overførsels- og modtageranlægget, skal disse to CO2-mængder være identiske. Hvis afvigelsen mellem de målte værdier ligger på et niveau, der kan forklares med usikkerhed i målesystemerne, anvendes det aritmetiske gennemsnit af begge målte værdier både i overførselsanlæggets og modtageranlæggets udledningsrapport. Udledningsrapporten skal indeholde en erklæring om, at denne værdi er blevet justeret med værdien fra henholdsvis overførselsanlægget eller modtageranlægget. Den målte værdi skal medtages som en memorandumpost.

Hvis afvigelsen mellem de målte værdier ikke kan forklares med en usikkerhedsmargin i målesystemerne, skal driftslederne på de pågældende anlæg justere de målte værdier ved at foretage konservative tilpasninger (dvs. sikre, at udledningerne ikke ansættes for lavt). Denne justering skal bekræftes af verifikatorerne på overførsels- og modtageranlæggene og godkendes af den kompetente myndighed.

Hvis en del af den overførte CO2stammer fra biomasse, eller hvis et anlæg kun delvist omfattes af direktiv 2003/87/EF, må driftslederen kun fratrække den procentdel af massen af overført CO2, som stammer fra fossile brændsler og materialer i de aktiviteter, som direktivet omfatter. Henføringsmetoderne i denne forbindelse skal være konservative og skal godkendes af den kompetente myndighed.

Hvis der anvendes en målebaseret metode på overførselsanlægget, skal den samlede mængde overført/modtaget CO2 fra biomasse rapporteres som en memorandumpost af både overførsels- og modtageranlægget. Modtageranlægget behøver i den forbindelse ikke foretage egne målinger, men skal rapportere mængden af biomasse-CO2, som det har fået oplyst af overførselsanlægget.

▼M2

6. MÅLINGSBASEREDE METODER FOR STATIONÆRE ANLÆG

▼B

6.1. GENERELT

▼M1

Som anført i afsnit 4.2 kan drivhusgasudledninger bestemmes ved en målingsbaseret metode ved hjælp af systemer til kontinuerlig udledningsmåling fra alle eller udvalgte kildestrømme under anvendelse af standardiserede eller anerkendte metoder, når den kompetente myndighed forud for rapporteringsperioden har accepteret over for driftslederen, at anvendelse af systemer til kontinuerlig udledningsmåling sikrer højere nøjagtighed end beregning af udledninger ved hjælp af det mest præcise metodetrin. De nærmere specifikationer for målingsbaserede metoder angives i retningslinjernes bilag XII og XIII. Medlemsstaterne skal i overensstemmelse med artikel 21 i direktiv 2003/87/EF anmelde til Kommissionen, hvilke anlæg der bruger kontinuerlig udledningsmåling i deres overvågningssystem.

▼B

De procedurer, der anvendes til koncentrationsmåling og masse- og volumenstrømmåling, skal foregå efter en standardmetode — hvis en sådan findes — som sikrer retvisende prøveudtagning og måling og som har en kendt måleusikkerhed. Der skal anvendes CEN-standarder (dvs. standarder udstedt af Den Europæiske Standardiseringsorganisation), hvis sådanne foreligger. Hvis der ikke findes CEN-standarder, gælder de relevante ISO-standarder (dvs. standarder udstedt af Den Internationale Standardiseringsorganisation) eller nationale standarder. Hvis der ikke findes gældende standarder, skal procedurerne så vidt muligt gennemføres i overensstemmelse med relevante udkast til standarder eller industriens retningslinjer for bedste praksis.

Af relevante ISO-standarder kan bl.a. nævnes følgende:

— ISO 12039:2001, Udledninger fra stationære kilder — Opgørelse af kulilte, kultveilte og ilt — Automatiserede målemetoders funktionsegenskaber og kalibrering

— ISO 10396:2006, Udledninger fra stationære kilder — Prøveudtagning til automatiseret opgørelse af gaskoncentrationer

— ISO 14164:1999, Udledninger fra stationære kilder. Volumenstrømmåling i gasstrømme i ledninger — automatiseret metode.

Biomassefraktionen af de målte CO2-udledninger skal fradrages i overensstemmelse med beregningsmetoden og rapporteres som en memorandumpost (se afsnit 14 i dette bilag).

6.2. METODETRIN FOR MÅLINGSBASEREDE METODER

▼M1

Et anlægs driftsleder skal anvende det højeste metodetrin jf. bilag XII og XIII for hver udledningskilde, som er anført i drivhusgasudledningstilladelsen og som der opgøres relevante drivhusgasudledninger fra ved kontinuerlig udledningsmåling.

▼B

Kun hvis det kan påvises over for den kompetente myndighed, at det er teknisk umuligt eller vil medføre urimeligt høje omkostninger at anvende det højeste metodetrin, må et lavere trin anvendes for den pågældende udledningskilde. Det valgte metodetrin skal således for hver udledningskilde afspejle den højeste detaljeringsgrad, som er teknisk mulig og ikke medfører urimeligt høje omkostninger. Valget af metodetrin skal godkendes af den kompetente myndighed (se afsnit 4.3).

▼M1

For rapporteringsperioderne 2008-2012 skal der som minimum anvendes metodetrin 2 i bilag XII for CO2-udledninger og de i bilag XIII krævede laveste metodetrin for N2O-udledninger, medmindre det ikke er teknisk muligt.

▼B

6.3. YDERLIGERE PROCEDURER OG BESTEMMELSER

▼M1

a) Prøvetagningshyppighed

Der skal beregnes timegennemsnit (en»gyldigdatatime«) foralle elementer i udledningsopgørelsen (hvor det er relevant) — somangivet i bilag XII og XIII — ved hjælp af alle punkter, som kananvendes i den pågældende time. Hvis udstyr er ude af drift eller ikkeer tilgængeligt i en del af timeperioden, beregnes timegennemsnittetved ligefrem multiplikation af de data, der blev indhentet, i forholdtil de øvrige datapunkter. Hvis der ikke kan beregnes en gyldigdatatime for et element i udledningsopgørelsen, fordi der foreliggermindre end 50 % af det maksimale antal timedatapunkter, er timenugyldig. For hvert tilfælde, hvor der ikke kan beregnes en gyldigdatatime, beregnes erstatningsværdier efter bestemmelserne i dettepunkt.

▼B

b) Manglende data

Hvis der ikke kan indhentes en gyldig datatime foret eller flere elementer i udledningsberegningen, fordi udstyr erutilgængeligt (f.eks. på grund af kalibrering ellerinterferensproblemer) eller ude af drift, skal driftslederen beregneerstatningsværdier for hver manglende datatime som vist herunder.

i) Koncentrationer

Hvis der ikke kan indhentes en gyldig datatime for en parameter, der måles direkte som koncentrationsværdi (f.eks. drivhusgas eller O2), beregnes en erstatningsværdiC* subst for den pågældende time som følger:

hvor

= det aritmetiske gennemsnit af den pågældende parameters koncentration

σ C_ = det mest realistiske overslag over standardafvigelsen i den pågældende parameters koncentration.

Det aritmetiske gennemsnit og standardafvigelsen skal beregnes ved afslutningen af rapporteringsperioden ud fra hele det udledningsdatasæt, der er målt i rapporteringsperioden. Hvis en sådan periode ikke kan opgøres som følge af væsentlige tekniske ændringer i anlægget, aftales en repræsentativ tidsramme, gerne af en varighed på 1 år, med den kompetente myndighed.

Beregningen af det aritmetiske gennemsnit og standardafvigelsen fremlægges for verifikatoren.

ii) Andre parametre

Hvis der ikke kan indhentes en gyldig datatime for de parametre, der ikke måles direkte som koncentrationsværdier, opgøres erstatningsværdier for disse parametre via en massebalancemodel eller energibalancemetoden for processen. Resultaterne valideres ud fra udledningsberegningens øvrige målte elementer.

Masse- eller energibalancemodellen og dennes tilgrundliggende forudsætninger skal dokumenteres tydeligt og fremlægges for verifikatoren sammen med de beregnede resultater.

c) Underbyggende udledningsberegning

▼M1

Sideløbende med udledningsopgørelsen ved enmålingsbaseret metode, der opfylder kravene i bilag XII og XIII, skalde årlige udledninger af hver enkelt drivhusgas opgøres ved beregningud fra en af følgende løsninger:

▼B

a) udledningsberegning i henhold til derelevante bilag for de forskellige aktiviteter. Udledningerne kanberegnes efter de lave metodetrin (som minimum f.eks. metodetrin 1),eller

b) udledningsberegning jf.IPCC-retningslinjerne af 2006, hvor der f.eks. anvendes metodetrin1.

Der kan forekomme afvigelser mellem måleresultaterneog de beregnede værdier. Driftslederen skal sammenholdemåleresultaterne og de beregnede værdier under hensyntagen til, atmetodeforskellen generelt kan medføre afvigelser. På baggrund herafskal driftslederen krydstjekke måleresultaterne ud fra de beregnederesultater.

Driftslederen opgør og indberetter i den årligeudledningsrapport aktivitetsdata, nedre brændværdier, emissions- ogoxidationsfaktorer og andre parametre, som anvendes tiludledningsopgørelsen jf. ►M3 bilagII-XI og ►M4 XVI-XXIV ◄ ◄ ,på grundlag af foreliggende relevante data eller, hvis sådanne ikke ertilgængelige, de mest formålstjenlige overslag — om nødvendigt vialaboratorieanalyser. De forskellige løsninger og den metode, der ervalgt til den underbyggende beregning, skal medtages iovervågningsplanen og godkendes af den kompetente myndighed.

▼M1

Hvis måleresultaterne ved sammenholdelse med deberegnede værdier viser sig at være klart ugyldige, skal driftslederenbruge erstatningsværdier som angivet i dette punkt (undtagen forovervågning ifølge bilag XIII).

▼B

7. VURDERING AF USIKKERHED

7.1. BEREGNING

Bestemmelserne i dette afsnit gælder, hvis ikke andet bestemmes i dette bilags afsnit 16. Driftslederen skal være klar over, hvilke usikkerhedsmomenter der først og fremmest kan indvirke på udledningsberegningen.

▼M2

Ved den beregningsbaserede metode efter bestemmelserne i afsnit 5.2 har den kompetente myndighed godkendt kombinationen af metodetrin for hver kildestrøm ved et anlæg og alle øvrige detaljer ved overvågningsmetoden for dette anlæg, som findes i anlæggets tilladelse eller — for så vidt angår luftfartsaktiviteter — i luftfartøjsoperatørens overvågningsplan. Herved accepterer den kompetente myndighed den usikkerhed, der ligger i korrekt anvendelse af den godkendte overvågningsmetode, og denne accept fremgår af tilladelsens indhold eller — for så vidt angår luftfartsaktiviteter — indholdet af den godkendte overvågningsplan. Angivelse af kombinationen af metodetrin i udledningsrapporten svarer til rapportering af usikkerheden for så vidt angår kravene i direktiv 2003/87/EF. Der er således ikke yderligere krav om rapportering af usikkerhedsmomenter, hvis den beregningsbaserede metode anvendes.

▼B

I den usikkerhed, der fastsættes for måleudstyr i systemet med metodetrin, skal der tages hensyn til den angivne usikkerhed for måleudstyret, usikkerheden i forbindelse med kalibrering og eventuelle yderligere usikkerhedsmomenter i relation til, hvordan måleudstyret anvendes i praksis. De angivne tærskelværdier for metodetrinsystemet gælder for usikkerheden ved værdien i én rapporteringsperiode.

For så vidt angår kommercielt handlede brændsler eller materialer kan de kompetente myndigheder tillade, at driftslederen opgør den årlige brændsels-/materialestrøm udelukkende på grundlag af den fakturerede brændsels- eller materialemængde uden yderligere enkeltdokumentation for de tilhørende usikkerhedsgrader, hvis den nationale lovgivning eller dokumenteret anvendelse af relevante nationale eller internationale standarder sikrer, at de respektive nøjagtighedskrav for aktivitetsdata overholdes ved kommercielle transaktioner.

►M2 I alle andre tilfælde skal driftslederen fremlægge skriftlig dokumentation for den usikkerhedsgrad, der er forbundet med opgørelsen af aktivitetsdataene for hver enkelt kildestrøm for at vise, at usikkerhedsgrænserne i disse retningslinjers ►M3 bilag II-XI og bilag XIV- ►M4 XXIV ◄ ◄ overholdes. ◄ Driftslederen skal basere beregningen på leverandørens specifikationer for måleinstrumenterne. Hvis der ikke foreligger sådanne specifikationer, skal driftslederen indhente en vurdering af måleinstrumenternes usikkerhed. I begge tilfælde skal driftslederen tage højde for, at det kan være nødvendigt at rette specifikationerne til efter instrumenternes brugsforhold, f.eks. udstyrets alder, det fysiske miljø, kalibrering og vedligeholdelse. Denne tilretning kan forudsætte konservative vurderinger fra ekspertside.

Hvis der anvendes målesystemer, skal driftslederen tage højde for alle målesystemets komponenters samlede indvirkning på usikkerheden i de årlige aktivitetsdata ved hjælp af fejlophobningsloven ( 10 ), som giver to gode regler for kombination af ikke-forbundne usikkerhedsmomenter ved addition og multiplikation eller ved konservative overslag, hvis der forekommer indbyrdes vekselvirkende usikkerhedsmomenter:

a) Usikkerheden på en sum (f.eks.enkeltfaktorers indvirkning på en årsværdi)

for ikke-forbundne usikkerhedsmomenter:

for indbyrdes forbundne usikkerhedsmomenter:

hvor:

Utotal er usikkerheden på summeni procent

xi og Ui erhenholdsvis de usikre mængder og de dertil hørende usikkerheder.

b) Usikkerheden på et produkt (f.eks. afforskellige parametre, der bruges til at omregne en måling tilmassestrømsdata)

for ikke-forbundne usikkerhedsmomenter:

for indbyrdes forbundne usikkerhedsmomenter:

hvor:

Utotal er usikkerheden påproduktet i procent

Ui er procentusikkerheden påhver enkelt mængde.

Driftslederen skal gennem kvalitetssikrings- ogkontrolprocessen tage hånd om og mindske eventuelle øvrigeusikkerhedsmomenter ved de udledningsdata, som han medtager i sinudledningsrapport. Under verifikationsprocessen skal verifikatorenkontrollere, at den godkendte overvågningsmetode anvendes korrekt, ogvurdere håndteringen og nedbringelsen af eventuelle øvrigeusikkerhedsmomenter i driftslederens procedurer for kvalitetssikring og-kontrol.

7.2. MÅLING

▼M1

Som anført i afsnit 4.2 kan driftslederen forsvare anvendelsen af en målingsbaseret metode, hvis dette med sikkerhed giver en lavere usikkerhedsgrad end de relevante beregningsbaserede metoder (se også afsnit 4.2), eller hvis han ifølge bilag XIII skal anvende en målingsbaseret metode. For at begrunde dette valg over for den kompetente myndighed skal driftslederen rapportere de kvantitative resultater af en mere omfattende analyse af usikkerhedsmomenter, hvor følgende tages i betragtning jf. EN 14181:

▼B

— den angivne usikkerhed ved udstyr til kontinuerlig måling

— usikkerheden i forbindelse med kalibrering

— yderligere usikkerhed i relation til, hvordan overvågningsudstyret anvendes i praksis.

På baggrund af driftslederens begrundelse kan den kompetente myndighed godkende driftslederens anvendelse af et system til kontinuerlig udledningsovervågning for bestemte eller alle udledningskilder ved et anlæg og ligeledes godkende alle øvrige detaljer ved overvågningsmetoden for disse udledningskilder, som skal anføres i anlæggets tilladelse. Herved accepterer den kompetente myndighed den usikkerhed, der ligger i korrekt anvendelse af den godkendte overvågningsmetode, og denne accept fremgår af tilladelsens indhold.

Driftslederen skal opgive den usikkerhedsværdi for de pågældende udledningskilder og kildestrømme, som fremkommer ved denne indledende usikkerhedsanalyse, i sin årlige udledningsrapport til den kompetente myndighed, indtil den kompetente myndighed revurderer valget af måling frem for beregning og anmoder om, at usikkerhedsværdien beregnes igen. Angivelse af denne usikkerhedsværdi i udledningsrapporten svarer til rapportering af usikkerheden for så vidt angår kravene i direktiv 2003/87/EF.

Driftslederen skal gennem kvalitetssikrings- og kvalitetsstyringsprocessen tage hånd om og mindske eventuelle øvrige usikkerhedsmomenter ved de udledningsdata, som han medtager i sin udledningsrapport. Under verifikationsprocessen skal verifikatoren kontrollere, at den godkendte overvågningsmetode anvendes korrekt, og vurdere håndteringen og nedbringelsen af eventuelle øvrige usikkerhedsmomenter i driftslederens procedurer for kvalitetssikring og -styring.

8. RAPPORTER

▼M2

I bilag IV til direktiv 2003/87/EF fastlægges rapporteringskravene til anlæg og luftfartøjsoperatører. Det rapporteringsformat, som præsenteres i afsnit 14 i dette bilag, og de oplysninger, som kræves i afsnittet, anvendes som grundlag for rapportering af de kvantitative data, medmindre Europa-Kommissionen har offentliggjort en tilsvarende elektronisk standardprotokol for årlige rapporter. Er et rapporteringsformat specificeret i et aktivitetsspecifikt bilag, anvendes dette rapporteringsformat med de heri krævede oplysninger med henblik på rapporteringen.

▼B

Udledningsrapporten omfatter udledningerne i et kalenderår inden for en rapporteringsperiode.

Rapporten skal verificeres i overensstemmelse med de detaljerede krav, som medlemsstaten fastlægger i henhold til bilag V i direktiv 2003/87/EF. Senest den 31. marts hvert år fremlægger driftslederen den verificerede rapport om udledninger i løbet af det foregående år for den kompetente myndighed.

Den kompetente myndighed skal gøre udledningsrapporter i myndighedens besiddelse tilgængelige for offentligheden i overensstemmelse med bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF ( 11 ). Hvad angår anvendelse af undtagelsen i direktivets artikel 4, stk. 2, litra d), kan driftslederen i sin rapport anføre, hvilke oplysninger han betragter som kommercielt følsomme.

Hver driftsleder medtager følgende oplysninger i rapporten om et anlæg:

1) de identifikationsdata for anlægget, som anføres i bilag IV til direktiv 2003/87/EF, og det entydige nummer på anlæggets tilladelse

2) de samlede udledninger, den valgte metode (måling eller beregning), de valgte metodetrin og metoder (hvis relevant) samt aktivitetsdata ( 12 ), emissionsfaktorer ( 13 ) og oxidations-/omregningsfaktorer ( 14 ) for alle udledningskilder og kildestrømme. Følgende elementer, som der ikke redegøres for i form af udledninger, skal rapporteres som memorandumposter: mængden af biomasse, som er forbrændt [TJ] eller anvendt i processer [t eller Nm3]; CO2-udledninger [t CO2] fra biomasse, hvor der er anvendt måling til at bestemme udledningerne; CO2, der er overført fra et anlæg [t CO2]; indeholdt CO2, der forlader anlægget som del af et brændsel.

3) hvis emissionsfaktorer og aktivitetsdata for brændsler opgøres efter masse i stedet for energi, skal driftslederen rapportere supplerende, indirekte data for hvert enkelt brændsels årlige gennemsnitlige nedre brændværdi og emissionsfaktor; ved»indirekte data« forstås årsværdier — empirisk underbyggede eller indhentet via godkendte kilder — der indsættes som data i variabler (f.eks. brændsels-/materialestrøm, nedre brændværdi eller emissions-, oxidations- eller omregningsfaktor), der er nødvendige i standardberegningsmetoderne jf. bilag I til XI for at sikre en fyldestgørende rapportering, når de anvendte overvågningsmetoder ikke giver adgang til alle nødvendige variabler

4) hvis massebalancemetoden anvendes, skal driftslederen rapportere massestrømmen samt kulstof- og energiindholdet for hver brændsels- og materialestrøm til og fra anlægget og beholdningerne heraf

5) hvis der anvendes kontinuerlig udledningsovervågning (bilag XII), skal driftslederen rapportere de årlige CO2-udledninger fra fossile brændsler og fra biomassebrændsel. Derudover skal driftslederen rapportere supplerende indirekte data for hvert enkelt brændsels årlige gennemsnitlige nedre brændværdi og emissionsfaktor eller andre relevante parametre for materialer og produkter, der er fremkommet ved underbyggende beregning

6) hvis der anvendes en alternativ løsning jf. afsnit 5.3, skal driftslederen rapportere supplerende indirekte data for hver enkelt parameter, som den valgte metode ikke giver de nødvendige data for i henhold til ►M3 bilag II-XI og ►M4 XVI-XXIV ◄ ◄

7) hvis der anvendes brændsel, men udledningsmængderne beregnes som procesudledninger, skal driftslederen rapportere supplerende indirekte data for de forskelle variabler i standardudledningsberegningen for disse brændslers forbrændingsudledninger

8) midlertidige eller permanente ændringer af metodetrin, begrundelser for disse ændringer, dato for ændringernes ikrafttræden samt start- og slutdatoer for midlertidige ændringer

9) eventuelle øvrige ændringer ved anlægget i løbet af rapporteringsperioden, som kan have relevans for udledningsrapporten.

▼M3

10) eventuelle CO2–mængder, som er overført til eller modtaget fra andre anlæg, med angivelse af anlæggets identifikationskode, jf. definitionen i den forordning, der er omhandlet i artikel 19 i direktiv 2003/87/EF.

▼M4

11) i de relevante tilfælde den producerede mængde primær aluminium, hyppigheden af anodeeffekter i rapporteringsperioden og deres varighed eller anodeeffekt overspændingsdata i rapporteringsperioden samt resultaterne af den seneste bestemmelse af de anlægsspecifikke emissionsfaktorer for CF4 og C2F6 som beskrevet i bilag XXIV og af den seneste bestemmelse af kanalernes opsamlingseffektivitet.

▼M3

Den kompetente myndighed kan give driftsledere af CO2-lagringslokaliteter tilladelse til efter nedlukning at indsende forenklede udledningsrapporter, der som minimum indeholder de elementer, som er anført i nr. 1) og 9), hvis tilladelsen til drivhusgasudledning ikke indeholder nogen udledningskilder.

▼B

Oplysningerne under 8) og 9) og de supplerende oplysninger ►M4 i henhold til 2) og 11) ◄ egner sig ikke til præsentation i rapporteringsformatets tabelform og skal derfor anføres i form af ren tekst i den årlige udledningsrapport.

Brændsler og heraf følgende udledninger rapporteres ved hjælp af IPCC's brændselskategorier (se afsnit 11 i dette bilag), som er baseret på Det Internationale Energiagenturs definitioner. Hvis den for driftslederen relevante medlemsstat har offentliggjort en liste over brændselskategorier, herunder definitioner og emissionsfaktorer, som stemmer overens med den seneste nationale opgørelse, som er forelagt sekretariatet for FN's rammekonvention om klimaændringer, anvendes disse kategorier og de dertil hørende emissionsfaktorer, hvis de godkendes i forhold til den pågældende overvågningsmetode.

Derudover skal rapporteringen omfatte affaldstyperne og udledningerne, der stammer fra anvendelsen af dem som brændsler og tilført materiale. Affaldstyperne rapporteres under anvendelse af klassifikationen i»den europæiske liste over affald«, som opstilles i Kommissionens beslutning 2000/532/EF af 3. maj 2000 om afløsning af beslutning 94/3/EF om udarbejdelse af en liste over affald i henhold til artikel 1, litra a), i Rådets direktiv 75/442/EØF om affald og af Rådets beslutning 94/904/EF om udarbejdelse af en liste over farligt affald i henhold til artikel 1, stk. 4, i Rådets direktiv 91/689/EØF om farligt affald ( 15 ). De respektive sekscifrede koder føjes til navnene på de pågældende affaldstyper, som anvendes ved anlægget.

Udledninger fra forskellige udledningskilder eller kildestrømme af samme type i samme anlæg, som har relation til samme aktivitetstype, kan rapporteres samlet for aktivitetstypen.

▼M1

Udledningerne rapporteres som afrundede ton CO2 eller CO2(e) (f.eks.1 245 978 t). Aktivitetsdata, emissionsfaktorer samt oxidations- og omregningsfaktorer afrundes, så kun de væsentlige decimaler medtages i forhold til både beregning og rapportering af udledninger.

▼M2

For at sikre ensartethed mellem data, som rapporteres i henhold til direktiv 2003/87/EF, data, som rapporteres af medlemsstater i henhold til FN's rammekonvention om klimaændringer, og andre udledningsdata, som rapporteres i forhold til det europæiske register over udledning og overførsel af forurenende stoffer (EPRTR), skal hver enkelt aktivitet, der udføres ved et anlæg eller af en luftfartøjsoperatør, mærkes med koderne, hvis dette er relevant, fra følgende to rapporteringsordninger:

▼B

a) det fælles rapporteringsformat for nationale drivhusgasopgørelser, som er vedtaget af de respektive parter i FN's rammekonvention om klimaændringer (se afsnit 15.1 i dette bilag)

b) IPPC-koden i bilag I til forordning (EF) nr. 166/2006 om det europæiske register over udledning og overførsel af forurenende stoffer (EPRTR) (se nedenstående afsnit 15.2).

9. ARKIVERING AF INFORMATION

▼M2

Driftslederen skal dokumentere og arkivere overvågningsdata for anlæggets eller luftfartøjsoperatørens udledninger fra alle udledningskilder og/eller kildestrømme med tilknytning til de aktiviteter, som anføres i bilag I til direktiv 2003/87/EF, for så vidt angår udledninger af drivhusgasser, der er specificeret i relation til disse aktiviteter.

De overvågningsdata, som dokumenteres og arkiveres, skal være tilstrækkelige til, at der kan foretages verifikation af den årlige udledningsrapport om et anlægs eller en luftfartøjsoperatørs udledninger, som fremlægges af driftslederen i henhold til artikel 14, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF og i overensstemmelse med kriterierne i direktivets bilag V.

▼B

Data, som ikke indgår i den årlige udledningsrapport, kræves ikke rapporteret eller på anden måde offentliggjort.

For at gøre det muligt for verifikatoren eller anden tredjepart at gengive bestemmelsen af udledningerne skal ►M2 en driftsleder ◄ for hvert rapporteringsår opbevare følgende i mindst ti år efter fremlæggelse af rapporten i henhold til artikel 14, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF:

Når der anvendes beregningsbaserede metoder:

— listen over alle overvågede kildestrømme

— de aktivitetsdata, der er anvendt til enhverberegning af udledningerne for hver kildestrøm, kategoriseret efterproces og brændsels- eller materialetype

— dokumentation, som kan lægges til grund for valg afovervågningsmetode og midlertidige eller permanente ændringer afovervågningsmetoder samt de metodetrin, som er godkendt af denkompetente myndighed

— dokumentation for overvågningsmetoden og deresultater, man har opnået gennem udformning af aktivitetsspecifikkeemissionsfaktorer og biomassefraktioner for bestemte brændsler ogoxidations- eller omregningsfaktorer, samt tilhørende beviser pågodkendelse fra den kompetente myndighed

▼M2

— dokumentation for processen til indsamling afaktivitetsdata for anlægget eller luftfartøjsoperatøren og detilhørende kildestrømme

▼B

— de aktivitetsdata og emissions-, oxidations- ogomregningsfaktorer, som man har forelagt den kompetente myndighedvedrørende den nationale tildelingsplan for årene forud for denperiode, som handelsordningen dækker

— dokumentation for ansvarsfordelingen i forbindelsemed udledningsovervågningen

— den årlige udledningsrapport, samt

— eventuelle andre oplysninger, som kræves tilverifikation af den årlige udledningsrapport.

Følgende yderligere oplysninger skal opbevares, hvis der anvendes målingsbaserede metoder:

— listen over alle overvågede udledningskilder

— dokumentation, som berettiger valget af enmålingsbaseret metode

— de data, der er anvendt til analyse afusikkerhedsmomenterne ved udledningerne fra hver udledningskilde,kategoriseret efter proces

— de data, som er brugt til den underbyggendeberegning

— en detaljeret teknisk beskrivelse af systemet tilkontinuerlig måling, herunder dokumentation for godkendelse fra denkompetente myndighed

— rådata og aggregerede data fra systemet tilkontinuerlig måling, herunder dokumentation for tidsmæssige ændringer,logbogen over prøvekørsler, nedetid, kalibreringer, service ogvedligeholdelse

— dokumentation for eventuelle ændringer af systemetmed kontinuerlig måling.

▼M2

Følgende yderligere oplysninger skal opbevares for så vidt angår luftfartsaktiviteter:

— listen over egne og leased-in luftfartøjer og dennødvendige dokumentation for, at listen er fyldestgørende

— listen over omfattede flyvninger for hverrapporteringsperiode og den nødvendige dokumentation for, at listen erfyldestgørende

— data, der anvendes til at fastslå nyttelast ogflyvestrækning af relevans for de år, for hvilke tonkilometerdatarapporteres

— dokumentation for behandling af udfald idataindsamlingen, i givet fald, og de data, der anvendes til at lukkehullerne i dataene, når sådanne optræder.

▼M3

Følgende yderligere oplysninger skal opbevares ved akti