1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 1
Dettedokumenteretdokumentationsredskab,oginstitutionernepåtagersigintetansvarherfor
►B RÅDETSFØRSTEDIREKTIV
af5.marts1979
omsamordningafdeadministrativtogvedlovfastsattebestemmelseromadgangtilogudøvelseaf
direktelivsforsikringsvirksomhed
(79/267/EØF)
(EFT L 63 af 13.3.1979, s. 1)
Ændret ved:
Tidende
nr. side dato
►M1 Rådets andet direktiv 90/619/EØF af 8. november 1990 L 330 50 29.11.1990
►M2 Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 1992 L 360 1 9.12.1992
Ændret ved:
►A1 Tiltrædelsesakt for Grækenland L 291 17 19.11.1979
►A2 Tiltrædelsesakt for Spanien og Portugal L 302 23 15.11.1985
▼B
RÅDETSFØRSTEDIREKTIV
af5.marts1979
om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestem-
melser om adgang til og udøvelse af direkte
livsforsikringsvirksomhed
(79/267/EØF)
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske
økonomiske Fællesskab, særlig artikel 49 og 57,
under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg (3),
og
ud fra følgende betragtninger:For at lette adgangen til og udøvelsen af disse former for livs-
forsikringsvirksomhed er det vigtigt at fjerne visse forskelle i denationale tilsynslovgivninger; for at nå dette mål, samtidig med at dergaranteres forsikringstagerne og de begunstigede i alle medlemsstaterne
en tilstrækkelig beskyttelse, bør navnlig sådanne bestemmelser
samordnes, som vedrører de finansielle garantier, der kræves aflivsforsikringsforetagender;
det er nødvendigt at foretage en inddeling efter forsikringsklasse navnlig
for at bestemme, hvilke former for virksomhed der er genstand for enobligatorisk tilladelse;
visse gensidige forsikringsselskaber bør udelukkes fra dette direktivs
anvendelsesområde, da de på grund af deres juridiske status opfylder
særlige sikkerhedsbetingelser og frembyder særlige finansielle garantier;desuden bør visse organer, hvis virksomhed kun omfatter en megetbegrænset sektor, og som er begrænset af vedtægtmæssige bestem-melser, udelukkes;
medlemsstaterne har forskellige bestemmelser og sædvaner for samtidig
udøvelse af livsforsikring og skadesforsikring; det bør ikke mere tillades
foretagender, som nedsætter sig, at udøve sådan samtidig virksomhed;
for så vidt angår bestående foretagender, som allerede udøver en sådansamtidig forsikringsvirksomhed, bør man give medlemsstaternemulighed for at tillade videreførelse af en sådan praksis på betingelseaf, at der etableres en særskilt forvaltning for hver af de pågældende
forsikringsformer, for at de livsforsikredes og de skadesforsikredes
respektive interesser kan varetages, og for at de finansielle mindstefor-pligtelser, der påhviler en af disse former for virksomhed, ikke afholdesaf den anden form for virksomhed; når et af disse foretagender ønsker atetablere sig i en medlemsstat for der at udøve livsforsikring, skal detmed henblik herpå oprette et datterselskab, som midlertidigt vil kunne
drage fordel af visse lempelige vilkår; for så vidt angår disse bestående
foretagender, som udøver samtidig virksomhed, bør medlemsstaterneligeledes have mulighed for at kræve, at disse foretagender, der eretableret på deres område, ophører med denne samtidige virksomhed; iøvrigt bør specialiserede foretagender underkastes et særligt tilsyn,
såfremt et skadesforsikringsforetagende henhører under samme økono-
miske gruppe som et livsforsikringsforetagende;
i hver medlemsstat er livsforsikringsvirksomhed betinget af en
administrativ tilladelse og undergivet tilsyn; men betingelserne formeddelelse og tilbagekaldelse af en sådan tilladelse bør fastsættesnærmere; det er nødvendigt at indføre adgang til domstolsprøvelse afbeslutninger om afslag eller tilbagekaldelse;1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 2
(1) EFT nr. C 35 af 28. 3. 1974, s. 9.
(2) EFT nr. C 140 af 13. 11. 1974, s. 44.
(3) EFT nr. C 109 af 19. 9. 1974, s. 1.
▼B
for så vidt angår de tekniske reserver, herunder præmiereserven, kan
man vedtage de samme regler, som gælder inden for skadesforsikring:lokalisering i det land, hvor virksomheden udøves, anvendelse af de i
dette land gældende regler med hensyn til beregningsmetoder,
fastsættelse af anbringelsesmåder og værdiansættelse af aktiverne; selvom det forekommer hensigtsmæssigt at samordne disse forskelligeforhold, forkommer det dog ikke absolut nødvendigt, at dette sker indenfor rammerne af dette direktiv, og gennemførelsen heraf kan derfor
udsættes til et senere tidspunkt;
det er nødvendigt, at forsikringsforetagenderne ud over de tekniske
reserver, herunder præmiereserven, som skal være tilstrækkelig til at
opfylde indgåede forpligtelser, råder over en supplerende reserve, ensåkaldt solvensmargen, i form af frie midler og, efter aftale medtilsynsmyndigheden, af andre implicitte formuebestandele, for at kunneimødegå de med virksomhedsudøvelsen forbundne risici; for i denneforbindelse at sikre at de påbudte forpligtelser fastsættes på grundlag af
objektive kriterier, der giver foretagender af samme størrelse ensartede
konkurrencevilkår, bør det bestemmes, at denne margen skal stå iforhold til foretagendets samlede forpligtelser samt til risikoens art ogstørrelse inden for de forskellige former for udøvelse af forsikrings-virksomhed, som falder ind under dette direktivs anvendelsesområde;
denne margen bør være forskellig, alt efter om det drejer sig om
investeringsrisiko, dødelighedsrisiko, eller udelukkende om driftsrisiko;følgelig skal denne margen fastsættes på grundlag snart af præmie-reserven og den risikosum, som foretagendet har påtaget sig ansvaretfor, snart af indbetalte præmier eller kontingenter, snart udelukkende pågrundlag af reserverne eller endelig på grundlag af tontinernes formue;
det er nødvendigt at kræve en garantifond, hvis størrelse og sammen-
sætning skal kunne sikre, at foretagenderne allerede ved deres stiftelse
råder over tilstrækkelige midler, og at solvensmargenen i intet tilfælde
under udøvelse af virksomheden falder under et sikkerhedsminimum;denne garantifond skal helt eller delvis bestå af eksplicitte formuebe-standdele;
det er nødvendigt at fastsætte foranstaltninger for det tilfælde, at
foretagendets finansielle situation skulle udvikle sig således, at det blivervanskeligt for det at opfylde sine forpligtelser;
de samordnede regler for udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed i
Fællesskabet skal principielt finde anvendelse på alle foretagender, der
optræder på markedet, således også på agenturer for og filialer af
foretagender, hvis vedtægtsmæssige hjemsted ligger uden for Fælles-skabet; der bør dog fastsættes sælige regler for tilsyn med sådanneagenturer og filialer, da de foretagender, hvorunder de hører, har deresformue anbragt uden for Fællesskabet;
gensidige aftaler med et eller flere tredjelande bør kunne indgås for at
åbne mulighed for en lempelse af disse særlige betingelser uden dog atfravige det princip, at disse foretagenders agenturer og filialer ikke må
behandles gunstigere end Fællesskabets foretagender;
visse overgangsbestemmelser er påkrævet for at gøre det muligt navnlig
for bestående små og mellemstore foretagender, at tilpasse sig de
forskrifter, der skal udstedes af medlemsstaterne i medfør af dettedirektiv med forbehold af artikel 53 i traktaten;
artikel 52 i traktaten finder umiddelbart anvendelse efter overgangs-
periodens udløb, og følgelig er der fra dette tidspunkt ikke længeregrund til at vedtage direktiver om ophævelse af begrænsninger ietableringsfriheden; bestemmelserne vedrørende bevis for hæderlighed
og for, at der aldrig har foreligget konkurs, indeholdt i Rådets direktiv
73/240/EØF af 24. juli 1973 om ophævelse af begrænsninger ietableringsfriheden inden for direkte forsikring bortset fra livsforsik-ring (
1) er imidlertid ikke egentlige begrænsninger, og desuden finder de
ligeledes anvendelse på livsforsikring; følgelig bør disse bestemmelserindføjes i dette samordningsdirektiv;1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 3
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 20.
▼B
det er vigtigt at sikre en ensartet anvendelse af de samordnede regler og
med henblik herpå at etablere et snævert samarbejde mellem Kommis-sionen og medlemsstaterne på dette område —
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
AFSNIT I
ALMINDELIGEBESTEMMELSER
Artikel 1
Dette direktiv vedrører adgang til selvstændig direkte forsikringsvirk-
somhed udøvet gennem foretagender, der er etableret i en medlemsstat,
eller som ønsker at etablere sig i en medlemsstat, og udøvelse af de
nedenfor anførte former for virksomhed.
1. Følgende former for forsikring, såfremt den er baseret på kontrakt:
a) livsforsikring, dvs. navnlig livsbetinget kapitalforsikring, ophø-
rende eller livsvarig livsforsikring, livsforsikring med udbetaling i
levende live, livsforsikring med tilbagebetaling af præmier,
forsikring, der kommer til udbetaling ved ægteskab, forsikring,der kommer til udbetaling ved fødsel;
b) renteforsikring;
c) livsforsikringsforetagendernes accessoriske forsikringer, dvs.
navnlig forsikring mod legemsbeskadigelse herunder erhvervs-udygtighed, forsikring mod dødsfald som følge af ulykkestilfælde,
forsikring mod invaliditet som følge af ulykkestilfælde eller
sygdom, såfremt disse forskellige forsikringer tegnes i tilknytningtil livsforsikring;
d) den forsikringsform, der praktiseres i Irland og Det forenede
Kongerige under betegnelsen »permanent health insurance«(sygeforsikring, som indgås for en lang periode og er uopsigelig).
2. Følgende former for virksomhed, såfremt de er baseret på en
kontrakt, og er undergivet tilsyn fra de administrative myndigheder,der er kompetente til at udøve tilsyn med privatforsikring►
M2 ◄:
a) tontine-virksomhed, der indebærer oprettelse af medlemssammen-
slutninger med henblik på fælles kapitalisering af bidragene ogudbetaling af den herved opståede formue enten til de overlevendeeller til de afdødes arvinger eller begunstigede;
b) kapitaliseringsvirksomhed baseret på aktuar-beregninger og som
omfatter forpligtelser af en nærmere fastsat varighed og
beløbsstørrelse, mod erlæggelse af et éngangsbeløb eller forudfastsatte regelmæssige indbetalinger;
c) virksomhed, der omfatter forvaltning af kollektive pensionsmidler,
dvs. virksomhed, der for det pågældende foretagende består i atanbringe midlerne, og især de aktiver, der dækker reserverne i de
organer, som betaler ydelserne ved dødsfald, i levende live eller
ved bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen;
d) virksomhed som omhandlet i litra c), når der hertil er knyttet en
forsikringsgaranti med sigte på enten bevarelse af kapitalen ellersikring af en minimumsrente;
e) virksomhed, som udøves af den slags forsikringsselskaber, der er
omhandlet i den franske »code des assurances«, bog IV, afsnit 4,
kapitel 1.
3. Virksomhed, der er afhængig af levetiden, og som er nærmere
bestemt eller fastsat i lovgivningen om socialforsikring, såfremt ensådan virksomhed udøves eller forvaltes af forsikringsforetagenderfor disses egen risiko, i overensstemmelse med en medlemsstatslovgivning.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 4
▼B
Artikel 2
Dette direktiv vedrører ikke:
1. de forsikringsklasser, der er fastlagt i bilaget til Rådets første direktiv
73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller
ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte
forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (1), i det følgende
benævnt det første samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring;foranstående berører dog ikke anvendelsen af artikel 1, nr. 1, litra c), inærværende direktiv;
2. virksomhed, der udøves af forsorgs- og understøttelsesorganer, som
tildeler ydelser, der varierer efter de disponible midler, og som på
forhånd fastsætter medlemsbidraget til et bestemt beløb;
3. virksomhed, der udøves af andre organer end de i artikel 1 nævnte
foretagender, og som har til formål at tildele lønmodtagere ogselvstændige erhvervsdrivende, der er sammensluttet enten inden foret foretagende eller en gruppe af foretagender eller inden for en fagligeller tværfaglig sektor, ydelser ved dødsfald, i levende live eller ved
bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen, uanset om de forplig-
telser, der følger af nævnte virksomhed, til enhver tid dækkes fuldt udaf præmiereserven;
4. forsikring, der omfattes af en lovbestemt social sikringsordning, idet
dog artikel 1, nr. 3, finder anvendelse.
Artikel 3
Dette direktiv vedrører ikke:1. organer, som udelukkende sikrer ydelser ved dødsfald, dersom
størrelsen af disse ydelser ikke overstiger de gennemsnitlige begra-velsesomkostninger, eller såfremt disse ydelser tager form afnaturalydelser;
2. gensidige forsikringsselskaber, der samtidig opfylder følgende
betingelser:
— vedtægterne skal give mulighed enten for opkrævning af ekstra-
bidrag eller nedsættelse af ydelserne, eller indkaldelse af bidrag
fra andre personer, der har påtaget sig en forpligtelse hertil;
— den årlige præmieindtægt, der opkræves i forbindelse med
virksomhed, som omfattes af dette direktiv, må ikke overstige500 000 regningsenheder i tre på hinanden følgende år. Hvis dettebeløb er oversteget i tre på hinanden følgende år, finder direktivet
anvendelse fra det fjerde år.
Artikel 4
Dette direktiv vedrører ikke »Versorgungsverband deutscher Wirtschaft-
sorganisationen« i Tyskland og »Caisse d'épargne de l'Etat« iLuxembourg, med mindre disses vedtægtsmæssige kompetence ændres.
Artikel 5
I dette direktiv forstås ved:
a) regningsenhed:den europæiske regningsenhed (ERE) som defineret i
artikel 10 i finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende Deeuropæiske Fællesskabers almindelige budget (
2); hver gang der i
dette direktiv henvises til regningsenheden, er den tilsvarende værdi inational valuta, som skal anvendes fra den 31. december hvert år, ligmed værdien på den sidste dag i den forudgående oktober måned, på
hvilken ERE's modværdier i alle Fællesskabets valutaer foreligger;
b) kongruens:dækning af forpligtelser, der kan kræves opfyldt i en
bestemt valuta, ved aktiver, der lyder på, eller som kan realiseres idenne samme valuta;1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 5
(1) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3.
(2) EFT nr. L 356 af 31. 12. 1977, s. 1.
▼B
c) aktivernes lokalisering:tilstedeværelse i en medlemsstat af aktiver i
fast ejendom eller andet end fast ejendom uden at der stilles krav om,at aktiver i andet end fast ejendom deponeres, eller om, at aktiver i
fast ejendom undergives sådanne rådighedsbegrænsende foranstalt-
ninger som tinglysning; aktiver, der består i fordringer, anses somlokaliseret i den medlemsstat, hvor de kan indfries;
d) risikosummen:det beløb, der skal udbetales ved dødsfald, minus
præmiereserven for hovedrisikoen.
AFSNIT II
REGLER FOR FORETAGENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEM-
STEDINDENFORFÆLLESSKABET
Afdeling A
Betingelser foradgangtilforsikringsvirksomhed
Artikel 6
Adgang til udøvelse af den i dette direktiv omhandlede virksomhed er
betinget af en forudgående administrativ tilladelse.
Ansøgning om denne tilladelse skal indgives til hjemlandets myndig-
heder af:
a) selskaber, der etablerer hjemsted på denne medlemsstats område
b) selskaber, der efter at have modtaget den i første afsnit omhandlede
tilladelse udvider deres virksomhed til en hel forsikringsklasse ellertil andre forsikringsklasser.
Artikel 7
1. Tilladelsen gælder for hele Fællesskabet. Den giver selskabet ret til
at udøve virksomhed i henhold til reglerne om fri etableringsret ellerreglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
2. Tilladelsen gives særskilt for hver forsikringsklasse som defineret i
bilaget. Den omfatter hele den pågældende klasse, medmindre ansøgeren
kun ønsker at dække en del af de risici, der hører under denne klasse.
De kompetente myndigheder kan begrænse den tilladelse, der ansøges
om for en af disse klasser, til de former for virksomhed, der er anført iden i artikel 9 nævnte driftsplan.
En medlemsstat kan give tilladelse for flere forsikringsklasser, såfremt
den nationale lovgivning tillader, at disse forsikringsklasser udøves
samtidigt.
Artikel 8
1. Hjemlandet kræver, at forsikringsselskaber, der ansøger om
tilladelse:
a) antager en af følgende former:
— for Kongeriget Belgien:»société anonyme«/»naamloze vennoot-
schap«, »société en commandite par actions«/»commanditairevennootschap op aandelen«, »association d'assurance mutuelle«/»onderlinge verzekeringsvereniging«, »société coopérative«/»coöperatieve vennootschap«
— for Kongeriget Danmark:»aktieselskaber«, »gensidige
selskaber«, »pensionskasser omfattet af lov om forsikringsvirk-
somhed (tværgående pensionskasser)«
— for Forbundsrepublikken Tyskland:»Aktiengesellschaft«, »Versi-
cherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »öffentlich-rechtlichesWettbewerbsversicherungsunternehmen«
— for Den Franske Republik:»société anonyme«, »société d'assu-
rance mutuelle«, »institution de prévoyance régie par le code dela sécurité sociale«, »institution de prévoyance régie par le coderural«, »mutuelles regies par le code de la mutualité«1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 6
▼M2
▼M2
— for Irland:»incorporated companies limited by shares or by
guarantee or unlimited«, »societies registered under the Industrialand Provident Societies Acts«, »societies registered under the
Friendly Societies Acts«
— for Den Italienske Republik:»società per azioni«, »società
cooperativa«, »mutua di assicurazione«
— for Storhertugdømmet Luxembourg:»société anonyme«, »société
en commandite par actions«, »association d'assurancesmutuelles«, »société coopérative«
— for Kongeriget Nederlandene:»naamloze vennootschap«, »onde-
rlinge waarborgmaatschappij«
— for Det Forenede Kongerige:»incorporated companies limited by
shares or by guarantee or unlimited«, »societies registered under
the Industrial and Provident Societies Acts«, »societies registeredor incorporated under the Friendly Societies Acts«, »theassociation of underwriters known as Lloyd's«
— for Den Hellenske Republik: ανώνυµη εταιρία
— for Kongeriget Spanien:»sociedad anónima«, »sociedad mutua«,
»sociedad cooperativa«
— for Den Portugisiske Republik:»sociedade anónima«, »mútua de
seguros«.
Et forsikringsselskab kan ligeledes tage form af et europæisk selskab,
når dette bliver indført.
Endvidere kan medlemsstaterne i givet fald oprette selskaber i en
offentligretlig form, når disse virksomheders formål er udøvelse afforsikringsvirksomhed på samme vilkår som dem, der gælder forprivatretlige selskaber
b) begrænser deres formål til de former for virksomhed, der er fastsat i
dette direktiv, og dermed direkte forbundne forretninger medudelukkelse af enhver anden erhvervsmæssig virksomhed
c) fremlægger en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9
d) råder over den i artikel 20, stk. 2, fastsatte minimumsgarantifond
e) faktisk ledes af personer, der opfylder de foreskrevne krav til
hæderlighed og til kvalifikationer eller erhvervserfaring.
2. Et selskab, der ansøger om tilladelse til udvidelse af virksomheden
til andre forsikringsklasser eller til udvidelse af en tilladelse, der kun
omfatter en del af de risici, der er omfattet af en forsikringsklasse, skalfremlægge en driftsplan, der er i overensstemmelse med artikel 9.
Det skal endvidere godtgøre, at det råder over den i artikel 19 fastsatte
solvensmargen og er i besiddelse af den i artikel 20, stk. 1 og 2,omhandlede garantifond.
3. Medlemsstaterne må ikke fastsætte bestemmelser om, at der
kræves forudgående godkendelser eller løbende anmeldelse af dealmindelige og specielle betingelser i forsikringspolicer, af tariffer, afdet tekniske grundlag for beregningen af bl.a. tariffer og forsikrings-mæssige hensættelser og af formularer og andre trykte dokumenter, som
et forsikringsselskab agter at anvende over for forsikringstagerne.
Uanset stk. 1 kan hjemlandet med det ene formål at kontrollere, at
nationale bestemmelser vedrørende de aktuarmæssige principper over-
holdes, kræve løbende anmeldelse af det tekniske grundlag for
beregningen af tariffer og forsikringsmæssige hensættelser, uden atdette dog må gøres til en forhåndsbetingelse for, at et selskab kan udøvesin virksomhed.
Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne opretholder eller
indfører love eller administrative bestemmelser, der foreskrivergodkendelse af vedtægterne og fremlæggelse af alt materiale, der ernødvendigt for den normale gennemførelse af tilsynet.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 7
▼M2
Senest fem år efter gennemførelsen af direktivet 92/96/EØF (1)
forelægger Kommissionen Rådet en rapport om anvendelsen af dettestykke.
4. Ovennævnte bestemmelser kan ikke foreskrive, at ansøgninger om
tilladelse behandles under hensyntagen til markedets økonomiske behov.
Artikel 9
Den i artikel 8, stk. 1, litra c), og stk. 2, nævnte driftsplan skal indeholde
oplysninger eller dokumentation vedrørende:
a) arten af de forpligtelser, som selskabet har til hensigt at påtage sig
b) grundprincipperne for genforsikring
c) sammensætningen af minimumsgarantifonden
d) de anslåede omkostninger i forbindelse med opbygningen af
administrationen og distributionsnettet samt de dertil bestemte
finansielle midlerendvidere for de første tre regnskabsår:
e) en oversigt, der giver detaljerede oplysninger om de forventede
indtægter og udgifter hidrørende fra direkte forsikringsvirksomhed og
fra overtagelse af genforsikring samt afgivelse i genforsikring
f) den sandsynlige økonomiske stilling
g) de anslåede finansielle midler til dækning af forpligtelser og
solvensmargen.
Artikel 10
1. Et forsikringsselskab, der ønsker at etablere en filial på en anden
medlemsstats område, meddeler den kompetente myndighed i hjem-landet dette.
2. Medlemsstaterne kræver, at det forsikringsselskab, som ønsker at
etablere en filial i en anden medlemsstat, indgiver følgende oplysningersammen med den i stk. 1 nævnte meddelelse:
a) i hvilken medlemsstat det har til hensigt at etablere en filial
b) en driftsplan, hvori bl.a. angives arten af den påtænkte virksomhed og
filialens organisatoriske struktur
c) en adresse i filialmedlemsstaten, hvorfra der kan indhentes, eller
hvortil der kan sendes dokumenter, idet den pågældende adresse er
den samme adresse som den, hvortil alle meddelelser til den
generalbefuldmægtigede sendes
d) navn på filialens generalbefuldmægtigede, som skal have tilstræk-
kelige beføjelser til at forpligte selskabet over for tredjemand samt tilat repræsentere det over for filialmedlemsstatens myndigheder ogdomstole. Med hensyn til Lloyd's må dette, i tilfælde af eventuelle
tvister i filialmedlemsstaten, der hidrører fra indgående forpligtelser,
ikke medføre større vanskeligheder for de sikrede, end hvis tvisternevedrørte selskaber af sædvanlig type. Med henblik herpå skal dengeneralbefuldmægtiges kompetence især omfatte beføjelse til i denneegenskab at give møde i retten som sagsøgt med beføjelse til atforpligte de pågældende forsikringsgivere i Lloyd's.
3. Medmindre den komptente myndighed i hjemlandet henset til de
påtænkte etablering har grund til at nære mistillid til den administrativestrukturs egnethed, forsikringsselskabets finansielle situation eller de
ansvarlige lederes og den generalbefuldmægtigedes hæderlighed og
kvalifikationer eller erhvervserfaring, videresender den senest tremåneder efter modtagelsen af alle de i stk. 2 nævnte oplysninger dissetil den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten og underretter detberørte forsikringsselskab herom.
Hjemlandets kompetente myndighed attesterer ligeledes, at forsikrings-
selskabet råder over minimumssolvensmargenen, beregnet ioverensstemmelse med artikel 19 og 20.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 8
(1) EFT nr. L 360 af 9. 12. 1992, s. 1.
▼M2
Nægter den kompetente myndighed i hjemlandet at videresende de i stk.
2 nævnte oplysninger til den kompetente myndighed i filialmedlems-staten, skal dette afslag begrundes over for det berørte selskab inden tre
måneder efter modtagelsen af samtlige omhandlede oplysninger. Et
sådant afslag eller manglende svar kan gøres til genstand fordomstolsprøvelse i hjemlandet.
4. Inden forsikringsselskabets filial påbegynder sin virksomhed, har
den kompetente myndighed i filialmedlemsstaten en frist på to månederfra modtagelsen af de i stk. 3 nævnte oplysninger til i givet fald at
meddele hjemlandets kompetente myndighed de vilkår, som begrundet i
almene hensyn til skal gælde for udøvelse af denne virksomhed ifilialmedlemsstaten.
5. Så snart der foreligger en meddelelse fra den kompetente
myndighed i filialmedlemsstaten eller, hvis denne ikke sender nogenmeddelelse, så snart den i stk. 4 nævnte frist er udløbet, kan filialenetableres, og den kan påbegynde sin virksomhed.
6. I tilfælde af ændring af et forhold, der er givet meddelelse om efter
stk. 2, litra b), c) eller d), skal forsikringsselskabet skriftligt meddele de
kompetente myndigheder i hjemlandet og i filialmedlemsstaten denpågældende ændring, mindst en måned før ændringen foretages, såledesat den kompetente myndighed i hjemlandet og i filialmedlemsstaten kanhandle i henhold til henholdsvis stk. 3 og stk. 4.
Artikel 12
Enhver beslutning om afslag skal klart begrundes og meddeles det
pågældende foretagende.
Hver medlemsstat indfører adgang til domstolsprøvelse af enhver
beslutning om afslag.
Samme adgang til domstolsprøvelse indføres for det tilfælde, at de
kompetente myndigheder endnu ikke har afgivet svar på ansøgningenom tilladelse inden udløbet af en frist på seks måneder fra modtagel-sesdatoen.
Artikel 13
1. Med forbehold af stk. 3 og stk. 7 kan intet selskab få tilladelse i
henhold til både nærværende direktiv og direktiv 73/239/EØF.
2. Dog kan medlemsstaterne fastsætte:
— at selskaber, der har fået tilladelse i henhold til nærværende direktiv,
ligeledes kan få en tilladelse i overensstemmelse med artikel 6 idirektiv 73/239/EØF for de risici, der er nævnt i nr. 1 og 2 i bilagettil samme direktiv
— at selskaber, der har fået tilladelse i henhold til artikel 6 i direktiv 73/
239/EØF, udelukkende for de risici, der er nævnt i nr. 1 og 2 i bilagettil samme direktiv, kan få en tilladelse i henhold til nærværende
direktiv.
3. De i stk. 2 omhandlede selskaber og selskaber, som ved
meddelelsen af dette direktiv udøver de i dette direktiv og i direktiv73/239/EØF omhandlede to former for virksomhed samtidig, kanfortsætte hermed på betingelse af, at der i overensstemmelse medartikel 14 oprettes særskilt forvaltning for hver af disse former forvirksomhed, jf. dog stk. 6.
4. Medlemsstaterne kan fastsætte, at de i stk. 2 omhandlede selskaber
skal følge de regnskabsregler, der gælder for selskaber med tilladelse i
medfør af dette direktiv, for så vidt angår deres virksomhed som helhed.Indtil der er sket en samordning på området, kan medlemsstaterneendvidere fastsætte, at for så vidt angår reglerne for likvidation skal denvirksomhed, der vedrører risici, der er omhandlet i nr. 1 og 2 i bilaget tildirektiv 73/239/EØF, og som udøves af de i stk. 2 nævnte selskaber,1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 9
▼B
▼M2
▼M2
ligeledes være underlagt de regler, der gælder for livsforsikringsvirk-
somhed.
5. Når et selskab, der udøver de i bilaget til direktiv 73/239/EØF
nævnte former for virksomhed, har økonomisk, handelsmæssig eller
administrativ tilknytning til et selskab, der udøver de i nærværendedirektiv omhandlede former for virksomhed, skal de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, på hvis område de nævnte selskaberhar deres hjemsted, påse, at de pågældende selskabers regnskaber ikkefordrejes ved aftaler, der indgås mellem dem, eller ved nogen anden
ordning, der kan influere på fordelingen af udgifter og indtægter.
6. En medlemsstat kan kræve af selskaber, hvis hjemsted befinder sig
på dens område, at de inden for en af medlemsstaten fastsat frist ophørermed samtidig udøvelse af disse former for virksomhed, som de udøvedeved meddelelsen af dette direktiv.
7. Bestemmelserne i denne artikel skal tages op til fornyet behandling
på grundlag af en rapport fra Kommissionen til Rådet i lyset af den
fremtidige harmonisering af likvidationsreglerne og under alle omstæn-digheder senest den 31. december 1999.
Artikel 14
1. Den i artikel 13, stk. 3, nævnte særskilte forvaltning skal
gennemføres således, at der sker en adskillelse af den virksomhed, der
dækkes af dette direktiv, og den virksomhed, der dækkes af det første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring for at
— der ikke sker tilsidesættelse af de livs- og skadesforsikredes
respektive interesser, og navnlig for at overskuddet hidrørende fra
livsforsikring kommer de livsforsikrede til gode, på samme måde
som hvis foretagendet kun udøvede livsforsikringsvirksomhed;
— de finansielle minimumsforpligtelser, navnlig den solvensmargen,
der påhviler en af virksomhedsformerne i henhold enten til dettedirektiv eller til det første samordningsdirektiv vedrørende skade-sforsikring, ikke bæres af den anden form for virksomhed.
Når de finansielle minimumsforpligtelser er opfyldt på de i første afsnit,
andet led, fastsatte betingelser, og forudsat at den kompetente
myndighed underrettes herom, kan foretagendet dog anvende deeksplicitte, endnu disponible bestanddele af solvensmargenen til denene eller anden form for virksomhed.
Tilsynsmyndighederne skal ved gennemgang af de to virksomhedsfor-
mers resultater påse, at bestemmelserne i dette stykke overholdes.
2. a) Regnskabet skal føres således, at det fremgår, hvorledes resultatet
for hver af de to former for virksomhed, livsforsikring og
skadesforsikring, er opnået. Med henblik herpå opdeles samtligeindtægter (bl.a. præmier, indbetalinger fra reassurandører, finan-sielt udbytte) og udgifter (bl.a. forsikringsydelser, hensættelser tiltekniske reserver, reassurancepræmier, driftsudgifter til forsik-
ringsvirksomheden) på forskellige konti alt efter deres oprindelse.
Poster, der er fælles for de to virksomhedsformer, opføres efter enfordelingsnøgle, der skal godkendes af den kompetente tilsyns-myndighed.
b) Foretagenderne skal på grundlag af regnskabet udarbejde et
dokument, hvoraf det klart fremgår, hvilke bestanddele hver afsolvensmargenerne består af i overensstemmelse med artikel 18 idette direktiv og med artikel 16, stk. 1, i det første samordnings-direktiv vedrørende skadesforsikring.
3. Såfremt solvensmargenen for den ene af virksomhedsformerne
ikke er tilstrækkelig, skal tilsynsmyndighederne over for denne
virksomhedsform træffe de foranstaltninger, som er fastlagt i det fordenne gældende direktiv, uanset hvilke resultater der er opnået af denanden virksomhedsform. Som en undtagelse fra stk. 1, første afsnit,andet led, kan disse foranstaltninger gå ud på at tillade overførsel fra denene virksomhedsform til den anden.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 10
▼B
▼B
Afdeling B
Betingelser forudøvelseafforsikringsvirksomhed
Artikel 15
1. Ansvaret for det finansielle tilsyn med et forsikringsselskab,
herunder tilsyn med den virksomhed, det udøver gennem filialer og somled i præstation af tjenesteydelser, henhører udelukkende under hjem-landets kompetence. Hvis de kompetente myndigheder i denmedlemsstat, hvor forpligtelsen består, har en begrundet formodning
om, at et forsikringsselskabs virksomhed vil kunne skade selskabets
finansielle soliditet, underretter de de kompetente myndigheder iforsikringsselskabets hjemland herom. Hjemlandets kompetentemyndigheder kontrollerer, at selskabet overholder de i dette direktivfastsatte forsigtighedsprincipper.
2. Det finansielle tilsyn dækker forsikringsselskabets samlede virk-
somhed og omfatter navnlig kontrol med selskabets solvens og
oprettelsen af forsikringsmæssige hensættelser, herunder livsforsikrings-hensættelser, og med de aktiver, der medgår til dækning heraf ioverensstemmelse med de regler eller den praksis, der gælder ihjemlandet, i henhold til bestemmelser, der er vedtaget på fællesskabs-niveau.
3. Hjemlandets kompetente myndigheder kræver, at der i alle
forsikringsselskaber findes en tilfredsstillende administrativ og regn-skabsmæssig praksis og fyldestgørende interne kontrolprocedurer.
Artikel 16
Når et forsikringsselskab, der har fået tilladelse i en medlemsstat, udøver
sin virksomhed gennem en filial i en anden medlemsstat, skalfilialmedlemsstaten sørge for, at hjemlandets kompetente myndigheder
efter forudgående meddelelse herom til filialmedlemsstatens kompetente
myndigheder, selv eller ved personer, de bemyndiger hertil, på stedetkan kontrollere de oplysninger, der er nødvendige for det finansielletilsyn med selskabet. Filialmedlemsstatens kompetente myndigheder kandeltage i denne kontrol.
Artikel 17
1. Hjemlandet pålægger ethvert forsikringsselskab at afsætte tilstræk-
kelige forsikringsmæssige hensættelser, herunder
livsforsikringshensættelser, i forhold til dets samlede virksomhed.
Størrelsen af disse forsikringsmæssige hensættelser opgøres efter
følgende principper:
A. i) livsforsikringshensættelserne beregnes efter en tilstrækkelig
forsigtig prospektiv aktuarmæssig metode under hensyn til allefremtidige forpligtelser i henhold til de betingelser, der er fastsat
for hver enkelt løbende forsikringsaftale, herunder navnlig:
— alle garanterede ydelser, herunder garanterede tilbagekøb-
sværdier
— den bonustildeling, som de sikrede kollektivt eller individuelt
har ret til, uanset hvordan de pågældende former for bonus
benævnes
— alle optioner, som den sikrede har ret til i henhold til
forsikringsaftalen
— selskabets udgifter, herunder provisioner
under hensyntagen til fremtidige præmieindtægter
ii) en retrospektiv metode kan anvendes, hvis det kan godtgøres, at
de forsikringsmæssige hensættelser, som bliver resultatet afdenne beregningsmetode, ikke bliver lavere end de hensættelser,som fremkommer ved en tilstrækkelig forsigtig prospektivmetode, eller hvis anvendelsen af den prospektive metode ikkeer mulig for den pågældende forsikringstype1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 11
▼M2
▼M2
iii) en forsigtig beregning er ikke ensbetydende med en beregning,
der foretages på grundlag af de mest sandsynlige hypoteser, idetder i rimeligt omfang skal tages højde for negative afvigelser i de
forskellige faktorer
iv) den metode, der anvendes ved beregningen af de forsikrings-
mæssige hensættelser, skal være forsigtig ikke blot i sig selv,men også når man betragter den metode, der anvendes vedværdiansættelsen af de aktiver, som medgår til dækning af
hensættelserne
v) de forsikringsmæssige hensættelser skal beregnes særskilt for
hver forsikringsaftale. Approksimative eller gennemsnitsbase-rede beregninger er dog tilladt, når der er grund til at formode, atresultatet vil blive tilnærmelsesvis det samme som vedindividuelle beregninger. Princippet om individuel beregning er
ikke til hinder for, at der foretages supplerende hensættelser til
dækning af generelle risici, der ikke er individualiserede
vi) når en forsikringsaftales tilbagekøbsværdi er garanteret, skal der
for en sådan aftale foretages livsforsikringshensættelser, hvisstørrelse til enhver tid mindst svarer til denne garanterede
tilbagekøbsværdi på samme tidspunkt.
B. Den rentesats, der lægges til grund, skal vælges med forsigtighed.
Den fastsættes i henhold til de bestemmelser, som den kompetente
myndighed i hjemlandet har fastsat, under anvendelse af følgende
principper:
a) for alle aftaler fastsætter den kompetente myndighed i selskabets
hjemland en eller flere maksimumsrentesatser specielt efter
følgende regler:
i) Når aftalerne indeholder en rentegaranti, fastsætter den
kompetente myndighed i selskabets hjemland en fælles
maksimumsrentesats. Denne sats kan variere efter, hvilkenvaluta forsikringsaftalen er fastsat i, forudsat at den ikkeoverstiger 60 % af rentesatsen for statsobligationslån i denvaluta, forsikringsaftalen er fastsat i. Hvis der er tale om enaftale i ecu, fastsættes denne grænse i forhold til de lån,
udtrykt i ecu, EF-institutionerne har optaget.
Hvis medlemsstaten i medfør af andet punktum i ovennævnte
afsnit beslutter at fastsætte en maksimumsrentesats for aftaler,der er fastsat i en bestemt medlemsstats valuta, rådfører densig forinden med den kompetente myndighed i den medlems-
stat, hvis valuta aftalen er fastsat i
ii) når selskabets aktiver ikke er værdiansat til deres anskaffel-
sesværdi, kan en medlemsstat fastsætte, at der kan beregnes eneller flere maksimumsrentesatser under hensyntagen tilafkastet af de tilsvarende aktiver, der indgår i forsikringssel-skabets beholdning med fradrag af en forsigtighedsmargen og,
specielt for aftaler med løbende præmiebetaling, desuden
under hensyntagen til det forventede afkast af de fremtidigeaktiver. Forsigtighedsmargenen og den eller de maksimums-rentesatser, der anvendes på det forventede afkast af defremtidige aktiver, fastsættes af den kompetente myndighed i
hjemlandet
b) fastlæggelse af en maksimumsrentesats betyder ikke, at selskabet
skal anvende en så høj rentesats
c) hjemlandet kan beslutte, at litra a) ikke skal anvendes på følgende
aftaletyper:
— aftaler tilknyttet investeringsfonde
— aftaler med engangspræmie med en løbetid på indtil otte år
— aftaler uden ret til bonus og livrenteaftaler uden tilbagekøb-
sværdi.
I de tilfælde, der er omtalt i de sidste to led i første afsnit, kan der,
når der vælges en forsigtig rentesats, tages hensyn til den valuta,som forsikringsaftalen er fastsat i, og til de tilsvarende aktiver, derindgår i beholdningen, samt til det forventede afkast af defremtidige aktiver, når selskabets aktiver værdiansættes til deresmarkedsværdi.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 12
▼M2
Den rentesats, der lægges til grund, må under ingen omstændig-
heder være højere end afkastet af aktiverne, beregnet i henhold tilhjemlandets regnskabsregler efter fradrag af et passende beløb
d) medlemsstaten kræver, at selskabet foretager en regnskabsmæssig
hensættelse med det formål at sikre de rentemæssige forpligtelser,det har indgået over for de forsikrede, dersom det nuværende ellerforventede afkast af selskabets aktiver ikke er tilstrækkeligt til at
opfylde disse forpligtelser
e) de maksimumsrentesatser, som fastsættes i henhold til litra a),
meddeles Kommissionen samt de kompetente myndigheder i demedlemsstater, der anmoder om det.
C. De statistiske beregningselementer samt omkostningselementerne
skal vælges med forsigtighed under hensyntagen til, i hvilken statforpligtelsen består, hvilken forsikringstype der er tale om, samt tilde administrative omkostninger og forudsatte provisioner.
D. Hvad angår forsikringsaftaler med ret til bonus, kan der i den
metode, der lægges til grund for beregning af de forsikringsmæssigehensættelser, implicit eller eksplicit og i overensstemmelse med deøvrige antagelser om den fremtidige udvikling og den nuværende
metode for beregning af bonus, tages hensyn til fremtidig bonusbeløb
af enhver art.
E. Hensættelser til dækning af fremtidige omkostninger kan være
implicitte ved f.eks. kun at tage højde for de fremtidig nettopræmier,
dvs. uden administrationstillæg. De samlede hensættelser, implicitte
eller eksplicitte, må dog ikke være lavere end det beløb, som enforsigtig beregning ville resultere i.
F. Metoden for beregning af de forsikringsmæssige hensættelser må
ikke forandres fra år til år som følge af vilkårlige ændringer i
metoden eller beregningsgrundlaget og skal være udformet således,at bonusbeløbene frigives på rimelig vis under forsikringsaftalensløbetid.
2. Forsikringsselskaber skal fremlægge for offentligheden, på hvilket
beregningsgrundlag og efter hvilke metoder de forsikringsmæssige
hensættelser, herunder hensættelser til bonus, beregnes.
3. Hjemlandet forlanger af ethvert forsikringsselskab, at dets forsik-
ringsmæssige hensættelser vedrørende den samlede virksomhed erdækket af kongruente aktiver i overensstemmelser med artikel 24 idirektiv 92/96/EØF. For så vidt angår virksomhed, der udøves iFællesskabet, skal disse aktiver befinde sig dér. Medlemsstaterne kræverikke af forsikringsselskaberne, at deres aktiver skal befinde sig i en
bestemt medlemsstat. Hjemlandet kan dog lempe reglerne for aktivernes
lokalisering.
4. Hvis hjemlandet tillader, at de forsikringsmæssige hensættelser
dækkes af tilgodehavender hos genforsikrere, fastsætter det den tilladteprocentdel. Det kan i så fald ikke stille krav om, hvor dissetilgodehavender skal befinde sig.
Artikel 18
Hver medlemsstat pålægger hvert foretagende, hvis vedtægtsmæssige
hjemsted er beliggende på dens område, at råde over en i forhold til detssamlede virksomhed tilstrækkelig solvensmargen.
Solvensmargenen udgøres af:
1. selskabets formue fri for enhver påregnelig forpligtelse og med
fradrag af immaterielle værdier. Denne formue omfatter navnlig:
— den indbetalte aktiekapital eller, for gensidige forsikringssel-
skaber, den faktiske grundfond plus eventuelle medlemskonti,forudsat at disse konti opfylder alle følgende kriterier:
a) vedtægterne fastsætter, at betalinger fra disse konti til
medlemmerne kun kan foretages, hvis solvensmargenen ikke1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 13
▼B
▼M2
▼M2
herved falder under det krævede niveau, eller efter selskabets
opløsning, hvis hele selskabets øvrige gæld er afviklet
b) vedtægterne fastsætter, for så vidt angår betalinger af andre
årsager end individuelle medlemsophør, at de ansvarligemyndigheder underrettes herom mindst én måned i forvejen,og at de inden for denne frist kan forbyde betalingen
c) de relevante bestemmelser i vedtægterne kan kun ændres, efter
at de kompetente myndigheder har erklæret, at de ikke har
nogen indvending mod ændringen, jf. dog kriterierne i litra a)og b)
— halvdelen af den ikke indbetalte aktiekapital eller grundfond, når
den indbetalte del udgør 25 % af denne kapital eller fond
— lovmæssige og frie reserver, der ikke modsvarer forpligtelserne
— overført overskud
— kumulative præferenceaktier og ansvarlig indskudskapital kan
medtages, men i så fald højst med et beløb svarende til 50 % afmargenen, hvoraf ansvarlig indskudskapital med fast løbetid eller
kumulative præferenceaktier med fast løbetid højst må udgøre
25 %, forudsat at mindst følgende betingelser er opfyldt:
a) i tilfælde af et forsikringsselskab konkurs eller likvidation
findes der bindende aftaler om, at ansvarlig indskudskapitaleller præferenceaktier efterstilles alle andre fordringer og førstfyldestgøres, når al anden udestående gæld er betalt
For ansvarlig indskudskapital skal ligeledes følgende betingelser
være opfyldt:
b) kun faktisk indbetalte midler tages i betragtning
c) for indskudskapital med fast løbetid skal den oprindelige
løbetid være mindst fem år. Senest et år inden tilbagebeta-
lingsdatoen forelægger forsikringsselskabet med henblik på
godkendelse de kompetente myndigheder en plan over,hvorledes solvensmargenen vil blive fastholdt på eller bragtop på det krævede niveau ved løbetidens udløb, medmindreden andel, den ansvarlige indskudskapital kan udgøre af
solvensmargenen, nedsættes gradvis i løbet af mindst de sidste
fem år inden den aftalte tilbagebetalingsdag. De kompetentemyndigheder kan give tilladelse til anticiperet tilbagebetalingaf sådanne midler, når anmodning herom indgives af detemitterende forsikringsselskab, og dets solvensmargen ikkederved falder under det krævede niveau
d) for indskudskapital, for hvilken der ikke er fastsat nogen
løbetid, skal der gælde et opsigelsesvarsel på fem år,medmindre indskudskapitalen ikke længere medregnes somen komponent af solvensmargenen, eller medmindre dekompetente myndigheders forudgående samtykke specielt
kræves for tilbagebetaling før tiden. I sidstnævnte tilfælde
underretter forsikringsselskabet mindst seks måneder indendatoen for den foreslåede tilbagebetaling de kompetentemyndigheder med angivelse af den faktiske og den krævedesolvensmargen før og efter denne tilbagebetaling. De kompe-
tente myndigheder giver kun tilladelse til tilbagebetalingen,
hvis der ikke er risiko for, at forsikringsselskabets solvens-margen falder under det krævede niveau
e) låneaftalen må ikke indeholde nogen klausul om, at gælden
under nærmere angivne omstændigheder, bortset fra likvida-
tion af forsikringsselskabet, skal tilbagebetales inden den
aftale forfaldsdato
f) låneaftalen kan kun ændres, efter at de kompetente myndig-
heder har erklæret, at de ikke har nogen indvendinger modændringen
— værdipapirer med ubestemt løbetid og andre instrumenter —
herunder andre kumulative præferenceaktier end de i foregåendeled omhandlede — der opfylder følgende betingelser, op til 50 %1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 14
▼M2
af margenen for de i forrige led nævnte værdipapirer og ansvarlig
indskudskapital:
a) de må ikke kunne tilbagebetales på ihændehaverens initiativ
eller uden den kompetente myndigheds forhåndsgodkendelse
b) aftaler i forbindelse med gældsstiftelsen skal give forsikrings-
selskabet mulighed for at udskyde betaling af renter af gælden
c) långiverens krav mod forsikringsselskabet skal efterstilles al
anden ikke efterstillet gæld
d) de for udstedelsen af værdipapirer gældende dokumenter skal
indeholde bestemmelse om, at gæld og ikke betalte renter skalkunne medgå til dækning af tabene, samtidig med atforsikringsselskabet skal kunne fortsætte sin virksomhed
e) kun faktisk indbetale beløb tages i betragtning;
2. i det omfang den nationale lovgivning tilladet det:de bonusreserver,
der er opført på status, for så vidt de kan anvendes til dækning afeventuelle tab og ikke er udloddet til de enkelte forsikrede.
3. efter ansøgning og begrundelse fra foretagendet rettet til tilsyns-
myndigheden i den medlemsstat, på hvis område detsvedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, og med denne myndigheds
indforståelse:
a) et beløb, der svarer til 50 % af foretagendets fremtidige overskud;
størrelsen af det fremtidige overskud bestemmes ved at multi-plicere det skønnede årlige overskud med en faktor, der er udtrykfor kontrakternes gennemsnitlige restvarighed; denne faktor kan
ikke overstige 10; det skønnede årlige overskud sættes til det
aritmetiske gennemsnit af det i løbet af de seneste fem år opnåedeoverskud inden for de i artikel 1 opregnede former for virk-somhed.
Beregningsgrundlaget for multiplikationsfaktoren for det skøn-
nede årlige overskud samt de elementer, der indgår i beregningenaf det opnåede overskud, fastsættes efter fælles aftale afmedlemsstaternes kompetente myndigheder i samarbejde medKommissionen. Indtil denne aftale er kommet i stand, fastlægges
disse elementer i overensstemmelse med lovgivningen i den
medlemsstat, på hvis område foretagendet (hovedsæde, agentureller filial) udøver sin virksomhed.
Efter at de kompetente myndigheder har defineret begrebet »det
opnåede overskud«, skal Kommissionen fremsætte forslag tilharmonisering af dette begreb inden for rammerne af et direktivom harmonisering af forsikringsforetagenders årsregnskaber ogom gennemførelse af den samordning, der er fastsat i artikel 1, stk.2, i direktiv 78/660/EØF (
1).
b) såfremt der ikke anvendes zillmering, eller såfremt der anvendes
zillmering, som ikke når op på de akkvisitionstillæg, som indgår ipræmien:forskellen mellem den præmiereserve, der ikke er
zillmeret eller delvis zillmeret, og en præmiereserve, der er
zillmeret med en zillmeringssats, der er lig de akkvisitionstillæg,som indgår i præmien; dette beløb må dog ikke overstige 3,5 % afsummen af forskellen mellem livsforsikringskapitalerne ogpræmiereserverne for alle de kontrakter, hvor zillmering er mulig;
men denne forskel nedsættes eventuelt med et beløb, som svarer
til de ikke afskrevne akkvisitionsomkostninger, der er opført somet aktiv;
c) såfremt der gives godkendelse fra tilsynsmyndighederne i de
pågældende medlemsstater, hvor foretagendet udøver sin virk-somhed:de skjulte reserver, der er opstået som følge af en for lavansættelse af aktiver og en for høj ansættelse af passiverne bortsetfra præmiereserverne, i det omfang sådanne skjulte reserver ikkehar karakter af et undtagelsestilfælde.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 15
(1) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11.▼B
▼B
Artikel 19
Med forbehold af artikel 20 skal solvensmargenens minimum fastsættes
som anført nedenfor, alt efter hvilke forsikringsklasser der udøves:
a) For den forsikringsvirksomhed, som omhandles i artikel 1, nr. 1, litra
a) og b), bortset fra forsikringsvirksomhed knyttet til investerings-fonds, og den i artikel 1, nr. 3, omhandlede virksomhed skal detteminimum være summen af følgende to resultater:
— første resultat:
Det tal, der svarer til 4 % af præmiereserven, vedrørende direkte
forsikringsvirksomhed uden fradrag af afgivelse i genforsikringog vedrørende overtagelser af genforsikring, skal multipliceresmed det forhold, der i det seneste regnskabsår bestod mellempræmiereservernes beløb, med fradrag af afgivelserne i genfor-
sikring, og præmiereservernes bruttobeløb som nævnt ovenfor;
dette forhold må under ingen omstændigheder være mindre end85 %;
— andet resultat:
For de kontrakter, hvor risikosummen ikke er negativ, multi-
pliceres det tal, der udgør 0,3 % af risikosummen, somforetagendet har påtaget sig ansvaret for, med det forhold, der idet seneste regnskabsår bestod mellem størrelsen af risiko-summen, for hvilken foretagendet forbliver ansvarligt efter
afgivelse og retrocession i genforsikring, og størrelsen af
risikosummen uden fradrag af afgivelse i genforsikring; detteforhold må under ingen omstændigheder være under 50 %;
For ophørende dødsfaldsforsikringer med en løbetid på højst tre år
udgør ovennævnte procentsats 0,1 %; for dødsfaldsforsikringer med
en løbetid på over 3 år men ikke over 5 år udgør procentsatsen
0,15 %.
b) For accessoriske forsikringer, der omhandles i artikel 1, nr. 1, litra c),
skal solvensmargenen være lig resultatet af følgende beregning:
— de tilgodehavende præmier eller bidrag i direkte forsikringsfor-
retninger af enhver art i løbet af det seneste regnskabsår, inklusiveaccessoriske, lægges sammen;
— hertil lægges beløbet for de præmier, der er overtaget i
genforsikring i løbet af det seneste regnskabsår;
— herfra fradrages det samlede beløb for de i løbet af det seneste
regnskabsår annullerede præmier eller bidrag samt det samlede
beløb for skatter og afgifter på de præmier og bidrag, der indgår iden samlede indtægt.
Efter at have delt det således fremkomne beløb i to rater, af hvilke
den første går op til 10 millioner regningsenheder, og den anden
omfatter det resterende beløb, beregnes brøkdele på henholdsvis 18 %og 16 % af disse rater og lægges sammen.
Den således beregnede sum multipliceres med det forhold, der i det
seneste regnskabsår bestod mellem størrelsen af foretagendets
forsikringsydelser efter afgivelse og retrocession i genforsikring, ogforsikringsydelsernes bruttobeløb; dette forhold må under ingenomstændigheder være under 50 %.
For så vidt angår sammenslutningen af forsikringsgivere kaldet
Lloyd's, sker beregningen af solvensmargenen på grundlag afnettopræmierne; disse multipliceres med en fast procentsats, derfastsættes årligt af tilsynsmyndigheden i den medlemsstat, hvor detvedtægtsmæssige hjemsted er beliggende. Denne faste procentsats
skal beregnes på grundlag af de seneste statistiske oplysninger, særlig
vedrørende de udbetalte provisioner. Disse oplysninger samt deforetagne beregninger meddeles tilsynsmyndighederne i de lande, påhvis område Lloyd's er etableret.
c) For de i artikel 1, nr. 1, litra d), omhandlede sygeforsikringer, som
indgås for en lang periode og er uopsigelige, og for den i artikel 1, nr.2, litra b), omhandlede kapitaliseringsvirksomhed skal solvensmar-genen være lig 4 % af præmiereserven, beregnet som angivet i denneartikel under litra a), første resultat.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 16
▼B
d) For tontine-virksomhed, som omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a), skal
solvensmargenen være lig 1 % af sammenslutningernes formue.
e) For forsikringsvirksomhed, som omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a)
og b), og som er knyttet til investeringsfonds, samt for den i artikel 1,
nr. 2, litra c), d) og e), nævnte virksomhed, skal solvensmargenen
være lig med:
— 4 % af præmiereserven, beregnet som angivet i denne artikel
under litra a), første resultat, i det omfang foretagendet påtagersig en investeringsrisiko, og 1 % af den således beregnedereserve, i det omfang foretagendet ikke påtager sig nogeninvesteringsrisiko, og under forudsætning af, at kontraktensløbetid overstiger fem år, og det beløb, der skal dække de i
kontrakten fastsatte driftsomkostninger, fastsættes for en periode
på over fem år,
plus
— 0,3 % af risikosummen, beregnet som angivet i denne artikel
under litra a), andet resultat, første afsnit, i det omfang
foretagendet påtager sig en dødsrisiko.
Artikel 20
1. En tredjedel af solvensmargenens minimum, således som fastsat i
artikel 19, udgør garantifonden. Den består med forbehold af stk. 2 forop til mindst 50 %'s vedkommende af de bestanddele, der er nævnt iartikel 18, nr. 1 og 2.
2. a) Garantifonden skal dog være mindst 800 000 regningsenheder.
b) Hver medlemsstat kan træffe bestemmelse om, at minimums-
garantifonden nedsættes til 600 000 regningsenheder for gensidige
selskaber og tontine-selskaber.
c) For tontine-selskaber, samt for de i artikel 3, stk. 2, andet led,
andet punktum, nævnte gensidige forsikringsselskaber, kan hvermedlemsstat, så snart disse falder ind under direktivets anvendel-sesområde, tillade, at der oprettes en minimumsgarantifond på100 000 regningsenheder, som efterhånden bringes op på det i litra
b) fastsatte beløb ved indbetalinger af på hinanden følgende rater
på 100 000 regningsenheder hver gang præmieindtægten stigermed 500 000 regningsenheder.
d) Den i litra a), b) og c) omhandlede minimumsgarantifond skal
være sammensat af de bestanddele, der er nævnt i artikel 18, nr. 1og 2.
3. Gensidige forsikringsselskaber, der ønsker at udvide deres
virksomhed i henhold til artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kungøre dette, såfremt de omgående efterkommer reglerne i stk. 2, litra a)og b), i denne artikel.
Artikel 21
1. Medlemsstaterne fastsætter ingen regler for valget af de aktiver,
der ikke medgår til dækningen af de forsikringsmæssige hensættelser ihenhold til artikel 17.
2. Med forbehold af artikel 17, stk. 3, artikel 24, stk. 1, 2, 3 og 5, og
artikel 26, stk. 1, andet afsnit, afstår medlemsstaterne fra at begrænse
den frie rådighed over rørlige og faste aktiver, der indgår i de tilladteforsikringsselskabers formue.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for de foranstaltninger, som
medlemsstaterne kan træffe i deres egenskab af ejere eller deltagere i de
pågældende selskaber, under beskyttelse af de sikredes interesser.
Artikel 22
1. Medlemsstaterne kan ikke pålægge foretagender, at de skal afgive
en del af deres tegnede forsikringer vedrørende de i artikel 11979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 17
▼M2
▼B
▼B
omhandlede forsikringsformer til et eller flere organer, som er fastsat af
de nationale bestemmelser.
2. Den Italienske Republik drager omsorg for, at kravet om, at
viksomheder, der er etableret i landet, skal afgive en del af deres tegnedeforsikringer til »Istituto nazionale di assicurazioni« bortfalder senest den20. november 1994.
Artikel 23
1. Hver medlemsstat pålægger de foretagender, der har deres
vedtægtsmæssige hjemsted på dens område, hvert år at aflægge
beretning over deres samlede virksomhed, deres situation og deres
solvens.
2. Medlemsstaterne kræver af de forsikringsselskaber, der har
hjemsted på deres område, at de regelmæssigt fremlægger materiale,
der er nødvendigt for udøvelsen af tilsynet, samt statistisk materiale. De
kompetente myndigheder sender hinanden det materiale og de oplys-ninger, der har relevans for udøvelsen af tilsynet.
3. Hver medlemsstat træffer alle passende foranstaltninger med
henblik på, at de kompetente myndigheder har de nødvendige beføjelserog midler til at føre tilsyn med virksomheden i forsikringsselskaber, derhar hjemsted på deres område, herunder virksomhed, der udøves udenfor dette område, i overensstemmelse med Rådets direktiver vedrørendedenne virksomhed, samt med henblik på disses gennemførelse.
Disse beføjelser og midler skal bl.a. give de kompetente myndigheder
mulighed for:
a) at skaffe sig indgående viden om selskabets situation og samlede
virksomhed, navnlig
— ved indhenting af oplysninger eller rekvirering af dokumentation
vedrørende forsikringsvirksomheden
— eller ved kontrol på stedet i det pågældende selskabs forretnings-
lokaler
b) at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstaltninger over for
selskabet, dets ledelse eller de personer, som kontrollerer selskabet,for at sikre, at selskabets virksomhed er i overensstemmelse med delove og administrative bestemmelser, som selskabet skal overholde i
de forskellige medlemsstater, og især i overensstemmelse med
driftsplanen, dersom denne er obligatorisk, samt for at undgå ellerfjerne uregelmæssigheder, der vil kunne bringe de sikredes interesseri fare
c) at sikre gennemførelsen af disse foranstaltninger, om nødvendigt
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved rettens hjælp.
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at de kompetente myndigheder
skal have mulighed for at indhente alle oplysninger vedrørendeforsikringsaftaler, som mæglerne er i besiddelse af.
Artikel 24
1. Hvis et selskab ikke efterkommer bestemmelserne i artikel 17, kan
den kompetente myndighed i selskabets hjemland forbyde den frierådighed over aktiverne efter at have underrettet de kompetentemyndigheder i de medlemsstater, hvor forpligtelsen består.
2. Med henblik på genoprettelse af den finansielle situation i et
selskab, hvis solvensmargen ikke længere udgør det minimum, der erforeskrevet i artikel 19, kræver den kompetente myndighed i hjemlandeten genoprettelsesplan, der skal forelægges den til godkendelse.
Den kompetente myndighed kan undtagelsesvis, hvis den er af den
opfattelse, at selskabets finansielle situation vil forværres yderligere,desuden begrænse eller forbyde den frie rådighed over selskabetsaktiver. Den underretter da myndighederne i de andre medlemsstater, på1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 18
▼M1
▼B
▼M2
▼M2
hvis område selskabet udøver sin virksomhed, om alle trufne
foranstaltninger, og disse myndigheder træffer på den første myndighedsanmodning de samme foranstaltninger som denne.
3. Hvis solvensmargenen ikke længere når den i artikel 20 definerede
garantifond, kræver den kompetente myndighed i hjemlandet afselskabet en kortfristet finansieringsplan, der skal forelægges den tilgodkendelse.
Den kan endvidere begrænse eller forbyde den frie rådighed over
selskabets aktiver. Den underretter myndighederne i de medlemsstater,på hvis område selskabet udøver virksomhed, herom, og disse træffer pådens anmodning de samme foranstaltninger.
4. I de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede tilfælde kan de kompetente
myndigheder desuden træffe alle egnede foranstaltninger til beskyttelseaf de sikredes interesser.
5. Hver medlemsstat vedtager de bestemmelser, der er nødvendige
for, at den i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, 2 og 3, på anmodning af
selskabets hjemland og i overensstemmelse med sin nationale lovgiv-ning kan forbyde den frie rådighed over de aktiver, der befinder sig pådens område; hjemlandet skal angive, hvilke aktiver der skal væreomfattet af disse foranstaltninger.
Afdeling C
Tilbagekaldelseafentilladelse
Artikel 26
1. En tilladelse, der er meddelt forsikringsselskabet af den kompe-
tente myndighed i hjemlandet, kan tilbagekaldes af denne myndighed,hvis selskabet:
a) ikke gør brug af tilladelsen inden for en frist på tolv måneder,
udtrykkeligt giver afkald herpå eller ikke har udøvet sin virksomhed i
en periode på over seks måneder, medmindre der i den pågældendemedlemsstat findes bestemmelser om, at tilladelsen i sådanne tilfældeuden videre bortfalder
b) ikke længere opfylder adgangsbetingelserne
c) ikke inden for de indrømmede frister har kunnet gennemføre de
foranstaltninger, der er fastsat i en krævet genoprettelsesplan ellerfinansieringsplan som omhandlet i artikel 24
d) groft tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler det i medfør af de
bestemmelser, som gælder for det.
I tilfælde af tilbagekaldelse eller bortfald af tilladelsen underretter den
kompetente myndighed i hjemlandet de kompetente myndigheder i de
øvrige medlemsstater herom, og disse skal træffe alle nødvendige
foranstaltninger for at forhindre det pågældende selskab i at påbegyndenye forretninger på deres område i henhold til reglerne om frietableringsret eller reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.Herudover træffer førstnævnte myndighed sammen med sidstnævnte
myndigheder alle egnede foranstaltninger til beskyttelse af de sikredes
interesser og begrænser navnlig den frie rådighed over selskabets aktiveri medfør af artikel 24, stk. 1, stk. 2, andet afsnit, og stk. 3, andet afsnit.
2. Enhver beslutning om tilbagekaldelse af en tilladelse skal udførligt
begrundes og meddeles det pågældende selskab.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 19
▼M1
▼B
▼M2
▼M1
AFSNIT III A
REGLERFORAGENTURERELLERFILIALER,DERERETABLERET
INDEN FOR FÆLLESSKABET, OG SOM HØRER UNDER FORETAG-
ENDER MED VEDTÆGTSMÆSSIGT HJEMSTED UDEN FOR
FÆLLESSKABET
Artikel 27
1. Hver medlemsstat gør adgangen til den i artikel 1 omhandlede
form for virksomhed på dens område betinget af en administrativtilladelse for alle foretagender med vedtægtsmæssigt hjemsted uden forFællesskabet.
2. Medlemsstaten kan give denne tilladelse, såfremt foretagendet
mindst opfylder følgende betingelser:
a) er beføjet til at udøve den i artikel 1 omhandlede virksomhed i
medfør af den nationale lovgivning, som det er undergivet;
b) opretter et agentur eller en filial på denne medlemsstats område;
c) forpligter sig til på agenturets eller filialens hjemsted at føre særskilt
regnskab for den virksomhed, der udøves der, samt opbevare alleforretningsdokumenter sammesteds;
d) udpeger en generalagent, som skal godkendes af den kompetente
myndighed;
e) i den medlemsstat, hvor virksomheden udøves, råder over aktiver af
en størrelse, der mindst er lig med halvdelen af det i artikel 20, stk. 2,litra a), foreskrevne minimum for garantifonden og deponerer enfjerdedel af dette minimum som sikkerhed;
f) forpligter sig til at være i besiddelse af en solvensmargen i
overensstemmelse med artikel 29;
g) fremlægger en driftsplan i henhold til artikel 11, stk. 1 og 2.
Artikel 28
Medlemsstaterne pålægger foretagenderne at oprette de i artikel 17
omhandlede tilstrækkelige reserver, der svarer til de på deres områdeindgåede forpligtelser. De sørger for, at agenturet eller filialen dækkerdisse reserver ved hjælp af ækvivalente og, i det omfang medlemsstaten
kræver det, kongruente aktiver.
Medlemsstaternes lovgivning finder anvendelse ved beregningen af
disse reserver, ved fastsættelsen af de måder, hvorpå midlerne kananbringes, ved vurderingen af aktiverne, og i givet fald ved bestem-melsen af, i hvilket omfang det kan tillades, at aktiverne dækker dissereserver.
Den pågældende medlemsstat kræver, at de aktiver, der dækker disse
reserver, er lokaliseret på dens område. Dog finder artikel 17, stk. 3,anvendelse.
Artikel 29
1. Hver medlemsstat pålægger de agenturer eller filialer, der er
oprettet på dens område, at råde over en solvensmargen, der er
sammensat som beskrevet i artikel 18. Margenens minimum beregnes i
overensstemmelse med artikel 19. Ved denne beregning tages kun de afagenturet eller filialen foretagne forretninger i betragtning.
2. En tredjedel af solvensmargenens minimum udgør garantifonden.Denne garantifond kan dog ikke være mindre end halvdelen af det i
artikel 20, stk. 2, litra a), fastsatte minimum. Initialdepotet, som er stillet
i overensstemmelse med artikel 27, stk. 2, litra e), er medregnet heri.
Garantifonden og denne fonds minimum sammensættes i overens-
stemmelse med artikel 20.
3. De aktiver, der dækker solvensmargenens minimum, skal op til et
beløb på størrelse med garantifonden være lokaliseret i den medlemsstat,1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 20
▼B
▼B
hvor virksomheden udøves, og for så vidt angår det resterende beløb,
inden for Fællesskabet.
Artikel 30
1. Foretagender, der har anmodet om eller opnået tilladelse fra flere
medlemsstater, kan anmode om følgende fordele, som kun kan ydessamlet:
a) den i artikel 29 omhandlede solvensmargen beregnes på grundlag af
den samlede virksomhed, som de udøver inden for Fællesskabet; i såfald tages kun den virksomhed, som udøves af samtlige agenturereller filialer, der er etableret inden for Fællesskabet, i betragtning ved
denne beregning;
d) den i artikel 27, stk. 2, litra e), omhandlede sikkerhed skal kun stilles
i én af disse stater;
c) de aktiver, der dækker garantifonden, kan lokaliseres i hvilken som
helst af de medlemsstater, hvor de udøver deres virksomhed.
Anmodning om opnåelse af de i stk. 1 nævnte fordele fremsendes til de
kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater. I anmod-
ningen opgives den myndighed, der fremtidig skal føre tilsyn med de i
Fællesskabet etablerede filialers eller agenturers solvens for så vidtangår deres samlede virksomhed. Foretagendets valg af myndighed skalbegrundes. Sikkerhedsstillelsen skal deponeres i den pågældendemedlemsstat.
3. De i stk. 1 nævnte fordele må kun ydes, såfremt de kompetente
myndigheder i alle de medlemsstater, som anmodningen er fremsendt til,samtykker. De får virkning fra det tidspunkt, på hvilket den valgtetilsynsmyndighed over for de øvrige tilsynsmyndigheder har erklæret sigrede til at varetage tilsynet med de i Fællesskabet établerede filialers
eller agenturers solvens for så vidt angår deres samlede virksomhed.
Den valgte tilsynsmyndighed modtager fra de øvrige medlemsstater de
oplysninger, der er nødvendige for at føre tilsyn med den samledesolvens for agenturer og filialer, der er etableret på deres område.
4. Tilladelsen til at anvende de i medfør af denne artikel ydede
fordele tilbagekaldes af samtlige berørte medlemsstater samtidig påforanledning af en eller flere af de berørte medlemsstater.
Artikel 31
1. a) Med forbehold af litra b) kan de i dette afsnit III omhandlede
agenturer og filialer ikke på en medlemsstats område samtidigdrive virksomhed som omhandlet i bilaget til det første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring og virksomhed
omfattet af dette direktiv.
b) Med forbehold af litra c) kan medlemsstaterne fastsætte, at de i
dette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som vedmeddelelsen af dette direktiv samtidig udøver de to former forvirksomhed på en medlemsstats område, kan fortsætte deresvirksomhed dér på betingelse af, at der i overensstemmelse med
artikel 14 oprettes særskilt forvaltning for hver af disse former for
virksomhed.
c) Enhver medlemsstat, som i medfør af artikel 13, stk. 6, litra a)
eller b), har krævet af de foretagender, der er etableret på densområde, at de ophører med samtidig at udøve de former forvirksomhed, som de udøvede ved meddelelsen af dette direktiv,skal kræve, at denne afgørelse ligeledes finder anvendelse på de idette afsnit III omhandlede agenturer og filialer, som er etableret
på dens område, og som dér udøver begge former for virksomhed
samtidig.
d) Medlemsstaterne kan fastsætte, at de i dette afsnit III omhandlede
agenturer og filialer, hvis hovedsæde samtidigt udøver beggeformer for virksomhed, og som ved meddelelsen af dette direktivpå en medlemsstats område udelukkende udøver de af dettedirektiv omfattede former for virksomhed, kan fortsætte deres1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 21
▼B
virksomhed dér. Når foretagendet ønsker at udøve de i første
samordningsdirektiv vedrørende skadesforsikring omhandledeformer for virksomhed på dette område, kan det kun udøve de i
dette direktiv omhandlede former for virksomhed gennem et
datterselskab.
2. Artikel 23 og 24 finder tilsvarende anvendelse på de i dette afsnit
III omhandlede agenturer og filialer.
Ved anvendelsen af artikel 24 ligestilles den tilsynsmyndighed, der
gennemfører efterprøvningen af disse agenturers eller filialers samlede
solvens, med myndigheden i den medlemsstat, hvor det vedtægstmæs-sige hjemsted er beliggende.
3. Såfremt den i artikel 30, stk. 2, nævnte myndighed tilbagekalder
tilladelsen, underretter den tilsynsmyndighederne i de øvrige medlems-stater, hvor foretagendet udøver sin virsomhed, herom, og disse træfferhensigtsmæssige foranstaltninger. Såfremt beslutningen om tilbagekal-delse begrundes med utilstrækkelig solvensmargen, beregnet ioverensstemmelse med artikel 30, stk. 1, litra a), tilbagekalder
tilsynsmyndighederne i de øvrige berørte medlemsstater ligeledes deres
tilladelse.
Artikel 31a
1. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på dens område ogomhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deresforsikringsbestand til et overtagende selskab, der er etableret i samme
medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlemsstat
eller i givet fald i den i artikel 30 omhandlede medlemsstat bekræfter, atdet overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning, har denfornødne solvensmargen.
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser, at agenturer og filialer, der er etableret på dens område ogomhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deresforsikringsbestand til et forsikringsselskab med hjemsted i en andenmedlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i denne medlemsstat
beræfter, at det overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning,
har den fornødne solvensmargen.
3. Såfremt en medlemsstat på de i den nationale lovgivning fastsatte
betingelser tillader, at agenturer og filialer, der er etableret på dens
område og omhandlet i dette afsnit, overdrager hele eller en del af deresforsikringsbestand til et agentur eller en filial, som er omhandlet i detteafsnit og etableret på en anden medlemsstats område, skal den sikre sig,at de kompetente myndigheder i det overtagende selskabs hjemland eller
i givet fald i den i artikel 30 omhandlede medlemsstat bekræfter, at det
overtagende selskab, overdragelsen taget i betragtning, har den fornødnesolvensmargen, samt at en sådan overdragelse er mulig efter loven i detovertagende selskabs hjemland, og at sidstnævnte er indforstået medoverdragelsen.
4. Den medlemsstat, hvor det overdragende agentur eller den
overdragende filial er beliggende, giver i de i stk. 1, 2 og 3 nævntetilfælde tilladelse til overdragelsen efter at have modtaget godkendelse
fra den kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor forpligtelsen
består, såfremt denne ikke er den medlemsstat, hvor det overdragendeagentur eller den overdragende filial er beliggende.
5. De kompetente myndigheder i de hørte medlemsstater meddeler de
kompetente myndigheder i det overdragende forsikringsselskabs hjem-land deres udtalelse eller deres samtykke senest tre måneder efteranmodningens modtagelse; har de hørte myndigheder ikke svaret vedudløbet af denne frist, betragtes dette som en positiv eller et stiltiendesamtykke.
6. En overdragelse, der tillades i henhold til denne artikel, skal i den
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, offentliggøres som foreskrevet iden nationale lovgivning. Overdragelsen kan uden videre gøres1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 22
▼M2
▼M2
gældende over for de berørte forsikringstagere, de sikrede og enhver
anden person, som har rettigheder eller forpligtelser i kraft af deoverdragne aftaler.
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til at fastsætte, at
forsikringstagerne skal have mulighed for at opsige aftalen inden for enbestemt frist fra overdragelsestidspunktet.
Artikel 32
Fællesskabet kan i de aftaler, det i overensstemmelse med traktaten
indgår med et eller flere tredjelande, vedtage anvendelse af bestem-melser, der afviger fra de i dette afsnit III fastsatte, for på betingelse af
gensidighed at garantere en tilstrækkelig beskyttelse af de forsikrede i
medlemsstaterne.
AFSNIT III B
REGLER FOR DATTERVIRKSOMHEDER AF EN MODERVIRK-
SOMHED, DER HENHØRER UNDER ET TREDJELANDS
LOVGIVNING,OGFORENSÅDANMODERVIRKSOMHEDSERHVER-
VELSEAFKAPITALINTERESSER
Artikel 32a
Medlemsstaternes kompetente myndigheder underretter Kommissionen
om
a) enhver meddelelse af tilladelse til et direkte eller indirekte datter-
selskab, hvis moderselskab eller moderselskaber henhører under et
tredjelands ret. Kommissionen giver det i artikel 32b, stk. 6,
omhandlede udvalg underretning herom
b) et sådant moderselskabs erhvervelse af kapitalinteresser i et
forsikringsselsskab i Fællesskabet, som bevirker, at dette bliverdets datterselskab. Kommissionen giver det i artikel 32b, stk. 6,omhandlede udvalg underretning herom.
Når der er meddelt tilladelse til et direkte eller indirekte datterselskab
under et eller flere moderselskaber, som hører under et tredjelands ret,skal koncernens opbygning angives i den anmeldelse, de kompetentemyndigheder indgiver til Kommissionen.
Artikel 32b
1. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om alle generelle
vanskeligheder, som deres forsikringsselskaber har mødt i forbindelse
med etablering eller udøvelse af forsikringsvirksomhed i et tredjeland.
2. Kommissionen udarbejder, første gang senest seks måneder inden
den dato, der nævnes i artikel 30, stk. 2, i direktiv 90/619/EØF (
1)og
derefter med jævne mellemrum, en rapport, hvori den ud fra de i stk. 3
og 4 omhandlede kriterier gennemgår behandlingen af EF-forsikringssel-skaber i tredjelande med hensyn til disses adgang til etablering ogudøvelse af forsikringsvirksomhed samt erhvervelse af kapitalinteresser iforsikringsselskaber i tredjelande. Kommissionen forelægger Rådet disse
rappporter, om nødvendigt ledsaget af passende forslag.
3. Hvis Kommissionen enten på grundag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at ettredjeland ikke indrømmer EF-forsikringsselskaber en faktisk adgang til
markedet svarende til den, Fællesskabet indrømmer forsikringsselskaber
fra dette tredjeland, kan Kommissionen forelægge Rådet forslag til etpassende forhandlingsmandat med henblik på at opnå tilsvarendekonkurrencevilkår for EF-forsikringsselskaber. Rådet træffer afgørelsemed kvalificeret flertal.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 23
(1) EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 50.▼B
▼M1
▼M1
4. Hvis Kommissionen enten på grundlag af de i stk. 2 omhandlede
rapporter eller på grundlag af andre oplysninger konstaterer, at EF-forsikringsselskaber i et tredjeland ikke bliver behandlet på lige fod med
de indenlandske forsikringsselskaber og derfor ikke får samme
konkurrencevilkår som disse, og at betingelserne for faktisk adgang tilmarkedet ikke er opfyldt, kan den indlede forhandlinger med henblik påat rette op på situationen.
Under de i første afsnit nævnte omstændigheder kan det også på et
hvilket som helst tidspunkt, samtidig med at der indledes forhandlinger,efter proceduren i artikel 32b, stk. 6, bestemmes, at medlemsstaterneskompetente myndigheder skal indskrænke eller suspendere deresafgørelse
— om ansøgninger om tilladelse, som er indgivet på tidspunktet for
afgørelsen eller senere, og
— om hvorvidt moderselskaber, som hører under det pågældende
tredjelands ret, direkte eller indirekte kan erhverve kapitalinteresser.
Varigheden af disse foranstaltninger må ikke overstige tre måneder.Inden udløbet af denne frist på tre måneder kan Rådet på baggrund af
forhandlingsresultaterne med kvalificeret flertal på forslag af Kommis-
sionen beslutte, af de trufne foranstaltninger skal opretholdes.
En sådan indskrænkning eller suspension kan ikke finde anvendelse, når
forsikringsselskaber eller datterselskaber, som behørigt er meddelttilladelse i Fællesskabet, opretter datterselskaber, eller når sådanne
selskaber eller datterselskaber erhverver kapitalinteresser i et forsik-
ringsselskab i Fællesskabet.
5. Hvis Kommissionen konstaterer et af de i stk. 3 og 4 nævnte
forhold, skal medlemsstaterne efter anmodning fra Kommissionen
underrette den om:
a) enhver ansøgning om meddelelse af tilladelse til et direkte eller
indirekte datterselskab, hvis moderselskab eller moderselskaberhenhører under det pågældende tredjelands ret
b) enhver plan om et sådant selskabs erhvervelse af kapitalinteresser i et
EF-forsikringsselskab, som bevirker, at dette bliver et datterselskabaf førstnævnte selskab.
Disse oplysninger vil ikke længere blive meddelt, når der indgås en
aftale med det tredjeland, der er nævnt i stk. 3 eller 4, når de i stk. 4,andet og tredje afsnit, nævnte foranstaltninger ikke længere gælder.
6. Kommissionen bistås af et udvalg, der består af repræsentanter for
medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som
formand.
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de
foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om
dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under
hensyntagen til de pågældende spørgsmåls hastende karakter. Detudtaler sig med det flertal, som er fastsat i Traktatens artikel 148, stk. 2,for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag afKommissionen. Under afstemningen i udvalget tildeles de stemmer, derafgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er
fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.
Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i
overensstemmelse med udvalgets udtalelse.
Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets
udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelæggerKommissionen straks Rådet et forslag om de foranstaltninger, der skaltræffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Har Rådet efter udløbet af en frist, som fastsættes i hver enkelt retsakt,
der skal vedtages af Rådet i henhold til dette stykke, men som underingen omstændigheder kan være på over tre måneder regnet fraforslagets forelæggelse for Rådet, ikke truffet nogen afgørelse, vedtagesde foreslåede foranstaltninger af Kommissionen, medmindre Rådet medsimpelt flertal har udtalt sig mod de nævnte foranstaltninger.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 24
▼M1
7. Foranstaltninger, der træffes i medfør af denne artikel, skal være i
overensstemmelse med Fællesskabets forpligtelser i henhold til interna-tionale — såvel bilaterale som multilaterale — aftaler om adgang til at
optage og udøve forsikringsvirksomhed.
AFSNIT IV
OVERGANGSBESTEMMELSEROGANDREBESTEMMELSER
Artikel 33
1. Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit II omhandlede foretag-
ender, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelse af
dette direktiv træder i kraft, på deres område udøver virksomhed, som
omfatter en eller flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser, enfrist på fem år fra meddelelsen af dette direktiv til at efterkommeartiklerne 18, 19 og 20.
2. Desuden kan medlemsstaterne:
a) indrømme de i stk. 1 omhandlede foretagender, som ved udløbet af
fristen på fem år endnu ikke har tilvejebragt solvensmargenen fuldtud, en yderligere frist på højst to år, på betingelse af, at disse
foretagender i overensstemmelse med artikel 24 har forelagt
tilsynsmyndighederne de foranstaltninger, som de har til hensigt attræffe for at tilvejebringe denne margen, til godkendelse;
b) med undtagelse af de i artikel 3, nr. 2, andet led, andet punktum,
omhandlede gensidige forsikringsselskaber, fritage de i stk. 1 i denneartikel omhandlede foretagender, hvis solvensmargener, som skaloprettes i henhold til artikel 19, ved udløbet af den femårige fristuden fradrag for genforsikring ikke når op på den i artikel 20, stk. 2,
litra a) og b), nævnte minimumsgarantifond, for forpligtelsen til at
oprette fonden før udgangen af det regnskabsår, i hvilket ovennævntebeløb når op på dette minimum.
Den længste frist, der således indrømmes disse foretagender for
oprettelsen af minimumsgarantifonden, kan under ingen omstændig-heder overstige ti år fra meddelelsen af dette direktiv.
3. Foretagender, der ønsker at udvide deres virksomhed i henhold til
artikel 8, stk. 2, eller artikel 10, kan kun gøre dette, såfremt deomgående efterkommer reglerne i dette direktiv.
4. Foretagender, der har en anden form end de i artikel 8 anførte, kan
endnu i tre år efter meddelelsen af dette direktiv fortsætte udøvelsen af
deres nuværende virksomhed under den juridiske form, de havde vedmeddelelsen af dette direktiv. Foretagender, der er oprettet i Detforenede Kongerige »by Royal Charter« eller »by private Act« eller »byspecial public Act«, kan fortsætte deres virksomhed i deres nuværendeform uden tidsbegrænsning.
De pågældende medlemsstater opstiller en liste over disse foretagender
og meddeler den til de øvrige medlemsstater og til Kommissionen.
5. Foretagender, der i overensstemmelse med deres formål driver
livsforsikringsvirksomhed og virker som sparekasse, kan fortsætte disse
former for virksomhed bortset fra sparekassevirksomhed, som skalophøre inden tre år efter meddelelsen af dette direktiv. Som enundtagelse herfra kan »Caisse générale d'épargne et de retratite(CGER)«/ »Algemene Spaar- en Lijfrentekas (ASLK)« i Belgien,
selskaber, der er »registered under the Friendly Societies Acts« i Det
forende Kongerige, samt »Banca nazionale delle communicazioni« iItalien fortsætte den form for virksomhed, som de udøvede påtidspunktet for dette direktivs meddelelse.
6. Foretagender, der samtidig udøver begge virksomhedsformer på de
betingelser, der er fastsat i artikel 13, har en frist på fem år fra
meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 14.
7. Efter anmodning fra de foretagender, der opfylder forpligtelserne i
artiklerne 17—20, ophæver medlemsstaterne de restriktive foranstalt-1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 25
▼B
▼B
ninger såsom pantehæftelser, deponering eller sikkerhedsstillelse, der er
gennemført i medfør af deres nugældende bestemmelser.
Artikel 34
Medlemsstaterne indrømmer de i afsnit III omhandlede agenturer eller
filialer, som på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne til gennemførelseaf dette direktiv træder i kraft, udøver virksomhed, som omfatter en eller
flere af de i bilaget omhandlede forsikringsklasser, og som ikke udvider
deres virksomhed i henhold til artikel 10, stk. 2, en frist på højst fem årfra meddelelsen af dette direktiv til at efterkomme artikel 29.
Artikel 36
I en periode, der udløber ved iværksættelsen af en aftale, som i
overensstemmelse med artikel 32 er indgået med et tredjeland, og senestved udløbet af en frist på fire år efter meddelelsen af dette direktiv, kanhver medlemsstat til fordel for dette lands foretagender, der er etableretpå dets område, opretholde den ordning, som fandt anvendelse på demden 1. januar 1979, hvad angår kongruens og lokalisering af de tekniske
reserver, herunder præmiereserven, på betingelse af, at de øvrige
medlemsstater og Kommissionen underrettes herom, og at de grænserfor lempelser, der gælder i medfør af artikel 17, stk. 2, til fordel for de afmedlemsstaternes foretagender, som er etableret på dens område, ikkeoverskrides.
Artikel 37
1. Såfremt en medlemsstat af sine statsborgere kræver bevis for
hæderlighed og bevis for, at de ikke tidligere har været erklæret konkurs,eller blot et af disse to beviser, skal denne stat som tilstrækkeligt bevis
for statsborgere fra de øvrige medlemsstater godkende fremlæggelse af
en udskrift af strafferegistret, eller i mangel heraf, et tilsvarendedokument, udstedt af en kompetent retlig eller administrativ myndighedi den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, og hvorafdet fremgår, at disse krav er opfyldt.
2. Såfremt det i stk. 1 omhandlede dokument ikke udstedes i den
medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, kan det erstattesaf en erklæring under ed — eller i stater, hvor en sådan edsaflæggelseikke finder sted, af en højtidelig erklæring — der afgives af den
pågældende for en kompetent retslig eller administrativ myndighed, eller
i givet fald for en notar i den medlemsstat, der er hjemland eller senesteopholdsland, og som afgiver en attestation til bekræftelse af denneedsaflæggelse eller højtidelige erklæring. Erklæringen om, at der ikkeforeligger eller har foreligget konkurs, kan ligeledes afgives for enkompetent erhvervsorganisation i samme land.
3. De i henhold til stk. 1 og 2 udstedte dokumenter må ved deres
forelæggelse ikke være ældre end 3 måneder.
4. Medlemsstaterne udpeger inden for en frist på atten måneder fra
meddelelsen af dette direktiv de myndigheder og organer, der erkompetente med hensyn til udstedelse af de i stk. 1 og 2 omhandlededokumenter, og underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommis-sionen herom.
Ligeledes underretter hver medlemsstat inden for samme frist de øvrige
medlemsstater og Kommissionen om de myndigheder og organer, forhvilke de i denne artikel nævnte dokumenter skal forelægges til støttefor ansøgningen om tilladelse til på denne medlemsstats område at måtteudøve de i artikel 1 nævnte former for virksomhed.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 26
▼M2
▼B
▼B
AFSNIT V
AFSLUTTENDEBESTEMMELSER
Artikel 38
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder arbejder
snævert sammen med henblik på at lette tilsynet med direkte forsikring
inden for Fællesskabet og at undersøge de vanskeligheder, der måtteopstå ved gennemførelsen af dette direktiv.
Artikel 39
1. Inden seks år efter meddelelsen af dette direktiv forelægger
Kommissionen Rådet en beretning omhandlende den indflydelse, som dei dette direktiv fastsatte finansielle krav har haft på situationen påforsikringsmarkedet i medlemsstaterne. Om fornødent forelæggerKommissionen Rådet mellemliggende beretninger inden udgangen af
den i artikel 33, stk. 1, fastsatte overgangsperiode.
2. Efter en periode på ti år fra meddelelsen af dette direktiv
forelægger Kommissionen Rådet en beretning om aktiviteterne i de totyper foretagender, der falder ind under dette direktivs anvendelses-område, dvs. foretagender, som samtidigt udøver de former forvirksomhed, der er omhandlet i første samordningsdirektiv vedrørende
skadesforsikring, og de former for virksomhed, der er omhandlet i dette
direktiv, samt foretagender, som kun udøver de former for virksomhed,der er omhandlet i dette direktiv.
3. Rådet foretager på forslag fra Kommissionen hvert andet år en
gennemgang og i givet fald en revision af de beløb, der i dette direktiv eranført i regningsenheder, idet det tager hensyn til udviklingen i den
økonomiske og monetære situation inden for Fællesskabet. Kommis-
sionen forelægger Rådet sit første forslag herom samtidig med et forslagom skadesforsikring i henhold til artikel 3 i direktiv 76/580/EØF (
1)o g
senest fire år efter nærværende direktivs meddelelse.
Artikel 40
Medlemsstaterne ændrer deres bestemmelser i overensstemmelse med
dette direktiv inden en frist på atten måneder fra dets meddelelse ogunderretter omgående Kommissionen herom. De således ændredebestemmelser gennemføres med forbehold af artikel 33—36 inden en
frist på tredive måneder efter denne meddelelse.
Artikel 41
Efter meddelelsen af dette direktiv tilsender medlemsstaterne Kommis-
sionen teksten til de vigtigste administrativt eller ved lov fastsatte
bestemmelser, som de udsteder på det af dette direktiv omfattedeområde.
Artikel 42
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 27
(1) EFT nr. L 189 af 13. 7. 1976, s. 13.
▼B
BILAG
Inddelingefter klasse
I. Forsikringsformer omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra a), b) og c), undtagen de
i punkt II og III omhandlede
II. Forsikring som kommer til udbetaling ved ægteskab; forsikring, som
kommer til udbetaling ved fødsel
III. Forsikring, der er tilknyttet investeringsfonds, og som er omhandlet i artikel
1, nr. 1, litra a) og b)
IV. »Permanent health insurance« omhandlet i artikel 1, nr. 1, litra d)
V. Tontine-virksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra a)
VI. Kapitaliseringsvirksomhed omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra b)
VII. Forvaltning af kollektive pensionsmidler omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra c)
og d)
VIII. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 2, litra e)
IX. De former for virksomhed, der er omhandlet i artikel 1, nr. 3.1979L0267 — DA — 21.11.1992 — 004.001 — 28