CS Úřední věstník Evropské unie L 48/19

ROZHODNUTÍ KONTROLNÍHO ÚŘADU ESVO

č. 660/07/KOL

ze dne 12. prosince 2007

o kompenzaci zvýšených příspěvků na sociální zabezpečení společnostem „Hurtigrutenu“ (Norsko)

KONTROLNÍ ÚŘAD ESVO (1),

S OHLEDEM NA Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (2), zejména na čl. 59 odst. 2 a články 61 až 63, a na protokol 26,

S OHLEDEM NA Dohodu mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora (3), zejména na článek 24 této dohody,

S OHLEDEM NA čl. 1 odst. 2 v části I a na článek 14 v části II protokolu 3 k Dohodě mezi státy ESVO o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora,

S OHLEDEM NA pravidla úřadu (4) pro uplatňování a výklad článků 61 a 62 Dohody o Evropském hospodářském prostoru, zejména na kapitolu o podpoře námořní dopravy,

S OHLEDEM NA rozhodnutí úřadu č. 417/01/KOL ze dne 19. prosince 2001 o kompenzaci za služby námořní dopravy v rámci „dohody Hurtigrutenu“ (5),

S OHLEDEM NA rozhodnutí úřadu č. 172/02/KOL ze dne 25. září 2002 o návrhu odpovídajících opatření Norsku, pokud jde o státní podporu ve formě regionálně odlišených sazeb sociálního zabezpečení pro zaměstnavatele,

S OHLEDEM NA rozhodnutí úřadu č. 218/03/KOL ze dne 12. listopadu 2003 o tříletém přechodném období v zóně 3 a 4 pro regionálně odlišené příspěvky na sociální zabezpečení,

S OHLEDEM NA rozhodnutí stálého výboru států ESVO č. 2/2003/SC ze dne 1. července 2003, jímž bylo rozhodnuto, že regionálně odlišené příspěvky na sociální zabezpečení v zóně 5 jsou slučitelné s fungováním Dohody o EHP v důsledku výjimečných okolností v této zóně,

S OHLEDEM NA rozhodnutí úřadu č. 215/05/COL ze dne 5. července 2006 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení stanoveného v článku 6 v části II protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora,

PO VYZVÁNÍ zúčastněných stran, aby předložily své připomínky k těmto předpisům (6),

vzhledem k těmto důvodům:

I. SKUTEČNOSTI

1. Postup

Dne 2. srpna 2004 zaslal úřad norským orgánům žádost o informace týkající se platby ve prospěch společností Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab ASA a Troms Fylkes Dampskibsselskap ASA (7) jako kompenzace za změny v norském systému odlišených příspěvků na sociální zabezpečení (položka č. 289240).

Norské úřady odpověděly dopisem ministerstva obchodu a průmyslu ze dne 1. září 2004, kterým předaly dopis ministerstva dopravy a spojů z téhož dne, který úřad přijal a zaevidoval dne 1. září 2004 (položka č. 291435).

Dopisem ze dne 12. října 2004 si vyžádal úřad další informace (položka č. 294990). V tomto dopise uvedlo ředitelství pro hospodářskou soutěž a státní podpory tohoto úřadu svůj názor, že vzhledem k tomu, že opatření nebylo oznámeno úřadu, ale zřejmě již bylo uplatněno, je třeba považovat platbu za nezákonnou podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) v části II protokolu 3 k Dohodě o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora.

Norské orgány odpověděly dopisem norské mise při EU ze dne 18. listopadu 2004, kterým předaly dopisy ministerstva pro modernizaci ze dne 17. listopadu 2004 a ministerstva dopravy a spojů ze dne 16. listopadu 2004. Úřad přijal a zaevidoval dopis dne 22. listopadu 2004 (položka č. 300326).

Dopisem ze dne 26. října 2005 informovalo ředitelství pro hospodářskou soutěž a státní podpory úřadu norské orgány, že má pochybnosti, pokud jde o slučitelnost platby ve prospěch společností Hurtigrutenu s fungováním Dohody o EHP (položka č. 329347).

Norské orgány odpověděly dopisem norské mise při EU ze dne 22. prosince 2005, kterým předaly dopisy ministerstva pro modernizaci a ministerstva dopravy a spojů, oba ze dne 15. prosince 2005, které úřad přijal a zaevidoval dne 3. ledna 2006 (položka č. 355950).

Dopisem ze dne 9. března 2006 úřad komentovat norskou odpověď (položka č. 364024). Norské orgány odpověděly dopisem norské mise při EU ze dne 29. března 2006, kterým předaly dopisy ministerstva pro státní správu a reformu ze dne 27. března 2006 a ministerstva dopravy a spojů ze dne 24. března 2006. Úřad přijal a zaevidoval dopis dne 30. března 2006 (položka č. 368446).

Rozhodnutím č. 215/06/KOL ze dne 5. července 2006 úřad rozhodl o zahájení formálního vyšetřovacího řízení stanoveného v článku 6 v části II protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora. Norská vláda byla vyzvána, aby předložila připomínky k rozhodnutí. Dopisem ze dne 12. října 2006 předložily norské orgány své připomínky. Úřad přijal a zaevidoval dopis dne 13. října 2006 (položka č. 393258).

Rozhodnutí úřadu o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie a v dodatku EHP k Úřednímu věstníku Evropské unie (8). Úřad vyzval zúčastněné strany, aby předložily své připomínky. Úřad neobdržel od zúčastněných stran žádné připomínky.

Dopisem ze dne 3. prosince 2007, který úřad přijal a zaevidoval téhož dne (položka č. 455223), předložily norské orgány další informace.

2. Souvislosti

Společnosti Hurtigrutenu poskytovaly služby námořní dopravy podél norského pobřeží mezi Bergenem a Kirkenes.

Ode dne 1. ledna 2002 do 31. prosince 2004 byly „služby Hurtigrutenu“ předmětem dohody mezi norskými orgány a společnostmi Hurtigrutenu, která se týkala poskytování námořních služeb podél norského pobřeží (9). Dohoda s Hurtigrutenem byla oznámena norskými orgány úřadu v červenci 2000 a úřadem schválena dne 19. prosince 2001 (10).

Podle dohody s Hurtigrutenem byly společnosti Hurtigrutenu povinny poskytovat každodenní dopravní služby sestávající z kombinované přepravy osob a zboží mezi Bergenem a Kirkenes podle pevného plánu cesty. Tato povinnost znamenala, že společnosti Hurtigrutenu provozovaly 11 lodí a zajížděly denně do 34 přístavů podél pobřeží. V roce 2004 představovala přeprava zboží přibližně 8 % obratu, zatímco přeprava osob 92 % obratu.

Společnosti Hurtigrutenu se rovněž podílely na obchodních činnostech, které nebyly součástí služeb Hurtigrutenu, jako je provozování rychlých trajektů. Trasy obsluhované společnostmi Hurtigrutenu jsou částečně z obchodního hlediska rentabilní zejména během letního období. Připouští se však, že tyto trasy, obsluhovány s takovou četností, jakou vyžaduje dohoda s Hurtigrutenem, v zimním období rentabilní nejsou.

Úřad ve svém rozhodnutí z roku 2001 dospěl k závěru, že kompenzace poskytnutá v rámci dohody s Hurtigrutenem by mohla být považována za slučitelnou s fungováním Dohody o EHP, protože služby, na které se vztahuje, se považují za služby obecného hospodářského zájmu a podmínky stanovené v čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP byly splněny.

Dne 25. září 2002 se úřad rozhodl navrhnout Norsku vhodná opatření s ohledem na norský systém regionálně odlišených příspěvků na sociální zabezpečení (11). V tomto dopise úřad navrhoval, aby Norsko přijalo veškerá právní, správní a jiná opatření nezbytná k odstranění státní podpory vyplývající ze systému regionálně odlišených příspěvků na sociální zabezpečení nebo aby učinilo tuto podporu slučitelnou s fungováním Dohody o EHP s účinností od 1. ledna 2004. Vhodná opatření rovněž uváděla, že úřad může souhlasit s pozdějším datem, pokud to bude považováno za objektivně nezbytné a úřadem odůvodněné, aby umožnil dotčeným podnikům odpovídající přechod na novou situaci. Návrh na přijetí vhodných opatření byl přijat Norskem dne 31. října 2002.

Dne 12. listopadu 2003 úřad povolil tříleté přechodné období pro regionálně odlišené příspěvky na sociální zabezpečení v zónách 3 a 4, aby bylo umožněno hladké ukončení systému (12).

Na podzim roku 2003 přijal norský parlament změny systému regionálně odlišených příspěvků na sociální zabezpečení, které vstoupily v platnost dne 1. ledna 2004. Změny vedly k tomu, že společnosti Hurtigrutenu měly vyšší náklady na sociální zabezpečení. Částečně, nikoli však zcela bylo toto zvýšení nákladů pokrytu rozhodnutím úřadu ze dne 12. listopadu 2003.

Oddíl 10 dohody s Hurtigrutenem obsahuje ustanovení, podle kterého mohou obě strany dohody požadovat nové vyjednávání v případě, že dojde k podstatným změnám podmínek, na základě kterých byla dohoda s Hurtigrutenem uzavřena. Platnost dohody s Hurtigrutenem skončila, jak se předpokládalo, dne 31. prosince 2004. Provoz na období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2012 byl předmětem veřejné soutěže v červnu 2004. Společnosti Hurtigrutenu v této veřejné soutěži zvítězily, v březnu 2006 se sloučily a vytvořily nový subjekt, Hurtigruten ASA, který nyní službu poskytuje.

3. Popis opatření

Současný případ se týká platby ve prospěch společností Hurtigrutenu obsažené v položce 70 kapitoly 1330 (Særskilte transporttiltak) norského státního rozpočtu na rok 2004, na jejímž základě by společnostem Hurtigrutenu byla udělena částka ve výši 8,5 milionů NOK (přibližně 1,1 milionu EUR) jako kompenzace za změny v norském systému odlišených příspěvků na sociální zabezpečení (13).

Platba by kompenzovala společnostem Hurtigrutenu tu část zvýšených příspěvků na sociální zabezpečení, která ještě nebyla kompenzována, jako výsledek systému tříletého přechodného období, které úřad schválil svým rozhodnutím ze dne 12. listopadu 2003.

Kompenzační platba udělená společnostem Hurtigrutenu byla míněna jako plná kompenzace zvýšených nákladů na sociální zabezpečení v roce 2004. Nerozlišovalo se mezi částí nákladů na sociální zabezpečení týkajících se obchodních činností společností a činností, které by mohly být považovány za veřejné služby ve smyslu čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.

V tomto ohledu byla ve skutečnosti společnostem Hurtigrutenu vyplacena v roce 2004 částka 7,352 milionů NOK (přibližně 900 000 EUR). To odpovídá zvýšeným nákladům, které společnostem vznikly v důsledku změn v systému odlišených příspěvků na sociální zabezpečení.

4. Rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení

Úřad ve svém rozhodnutí č. 215/06/KOL o zahájení formálního vyšetřovacího řízení dospěl k předběžnému závěru, že kompenzace zvýšených příspěvků na sociální zabezpečení představují státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

Úřad vyjádřil své pochybnosti, zda mohou být podpůrná opatření norského státu prohlášena za slučitelná s fungováním Dohody o EHP, konkrétně, zda je opatření týkající se podpory slučitelné s čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP. Tyto pochybnosti se týkaly především otázky, zda je udělená podpora nezbytná k tomu, aby společnosti Hurtigrutenu mohly plnit svůj závazek veřejné služby.

5. Připomínky norských orgánů

Norské orgány jsou toho názoru, že kompenzace nepřekračovala meze stanovené pro kompenzaci v rozhodnutí úřadu z roku 2001, a měla by být proto klasifikována jako „stávající podpora“ v souladu s definicí v čl. 1 písm. b) bodem ii) v části II protokolu 3 k Dohodě o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora.

Norské orgány mají za to, že se na platbu vztahuje dohoda s Hurtigrutenem platná v době, kdy byla platba poskytnuta. Spoléhají se v tomto ohledu na oddíl 10 dohody s Hurtigrutenem, na ustanovení, podle něhož mohou obě strany požadovat nové vyjednávání v případě podstatných změn v podmínkách, na základě kterých byla dohoda s Hurtigrutenem uzavřena. Norské orgány tvrdí, že podle jejich názoru splňují změny v systému odlišených příspěvků na sociální zabezpečení toto kritérium. Společnosti Hurtigrutenu je nemohly předvídat. Na základě jednání se společnostmi byla kompenzace těchto nákladů stanovena ve výši 7,352 milionů NOK za rok 2004, tj. skutečné zvýšení nákladů v důsledku změn v systému sociálního zabezpečení. Podle norské vlády bylo účelem kompenzace za změny v systému sociálního zabezpečení zajistit stávající stav s ohledem na dohodnutou úroveň dopravy podél norského pobřeží tím, že společnostem Hurtigrutenu bude umožněno provozovat nadále závazek veřejné služby, kterým byly pověřeny v dohodě.

Norské orgány jsou toho názoru, že oddíl 10 dohody s Hurtigrutenem představuje právní základ pro nové vyjednávání dohody a že toto ustanovení úřad uznal ve svém rozhodnutí z roku 2001. Kompenzace zvýšených příspěvků na sociální zabezpečení by tak podle norských orgánů nepředstavovala novou podporu za předpokladu, že by kompenzace byla v souladu s ustanoveními o státní podpoře v Dohodě o EHP.

Co se týče slučitelnosti podpory, norské orgány tvrdí, že kompenzace za změny v systému sociálního zabezpečení byla společnostem Hurtigrutenu udělena s cílem zachovat standard dopravních služeb stanovený norským parlamentem. Bez kompenzace by standard závazků veřejné služby, jimiž byly společnosti pověřeny, poklesl, a to buď zavedením vyššího jízdného nebo omezením četnosti služeb. Na základě toho považují norské orgány kompenzaci za nezbytnou.

Norské orgány se odvolávají na oddíl 1 dohody s Hurtigrutenem, podle něhož má být podstatná část zisku vytvořeného společnostmi Hurtigrutenu v letním období používána na financování nerentabilní činnosti v zimním období. Kompenzace veřejné služby by pak měla být počítána na základě rentability za celý rok. Norské orgány jsou toho názoru, že úřad tím, že přijal zásadu stanovenou v oddíle 1 dohody s Hurtigrutenem, přijal skutečnost, že obchodní a neobchodní služby společností Hurtigrutenu nejsou jasně rozděleny. Podle norských orgánů přinesl systém převádění zisku z rentabilního do nerentabilního období společnostem Hurtigrutenu nevýhodu ve srovnání s jinými podniky poskytujícími služby námořní dopravy, neboť zvýšil nebezpečí, že „smetanu slíznou“ jiné společnosti v rentabilním období. Toto nebezpečí se dále zvýšilo v důsledku změn v systému sociálního zabezpečení a norské orgány považují za legitimní čelit této situaci zvýšením kompenzace.

Norské orgány jsou dále toho názoru, že oddělení rentabilních a nerentabilních služeb není rozhodující, jestliže vzájemné subvencování tak jasně podporuje nerentabilní služby jako v tomto případě. V tomto ohledu odkazují norské orgány na výroční zprávu společností Hurtigrutenu za rok 2004 a na měsíční výsledky, kde měly zimní měsíce po zahrnutí kompenzace veřejné služby schodek přibližně 211 milionů NOK. Celkový schodek byl přibližně 45 milionů NOK. Norské orgány kromě toho zdůrazňují, že udělená kompenzace za rok 2004 nemění nic na skutečnosti, že obchodní služby, jichž se týká dohoda s Hurtigrutenem, podporují činnosti spojené se závazkem veřejné služby společností Hurtigrutenu.

Nakonec norské orgány odkazují na skutečnost, že po veřejné soutěži v roce 2004 je roční průměrná kompenzace za období 1. ledna 2005 až 31. prosince 2012 237,5 milionu NOK, tedy výrazně vyšší než za období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2004. Podle norských orgánů to dokazuje, že výše kompenzace v roce 2004 byla nezbytná, nikoli nepřiměřená.

Jako další argument norské orgány uvádějí, že udělená kompenzace ve výši 4,29 milionů NOK se týká zvýšených příspěvků na sociální zabezpečení za zimní období, zatímco zbývajících 3,06 milionů NOK tvoří další kompenzaci veřejných služeb za totéž období, neboť se ukázalo, že závazek veřejné služby znamená pro společnosti Hurtigrutenu vyšší náklady, než očekávaly obě smluvní strany dohody s Hurtigrutenem. Ministerstvo dopravy a spojů stále sdílí tento názor navzdory skutečnosti, že ve státním rozpočtu na rok 2004 se odkazovalo na kompenzaci jako na „možnou kompenzaci v důsledku změn v systému odlišených příspěvků na sociální zabezpečení“ (14). Podle norských orgánů by označení příspěvků ve státním rozpočtu nemělo být rozhodující při hodnocení zákonnosti kompenzace.

II. HODNOCENÍ

1. Existence státní podpory ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP

Článek 61 odst. 1 Dohody o EHP uvádí toto:

„Nestanoví-li tato dohoda jinak, jsou podpory poskytované v jakékoli formě členskými státy ES, státy ESVO nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi smluvními stranami, neslučitelné s fungováním této dohody.“

Kompenzace udělená společnostem Hurtigrutenu za zvýšení příspěvků na sociální zabezpečení je financována přímo přidělením rozpočtových prostředků, a je tedy udělena státem. Kompenzace kromě toho osvobozuje společnosti od výdajů na sociální zabezpečení, které musejí obvykle nést v rámci běžného podnikání, a tak posiluje postavení těchto podniků ve srovnání s jinými podniky působícími v obchodě v rámci EHP. Společnosti Hurtigrutenu jsou navíc činné na trhu osobní a nákladní dopravy a na trhu cestovního ruchu, zejména tak, že nabízejí plavby a okružní výlety podél norského pobřeží. Služby Hurtigrutenu lákají ve velké míře zahraniční turisty a společnosti Hurtigrutenu tak soutěží s jinými podniky a nabízejí podobné služby, aby přilákaly tyto zákazníky. Kompenzace udělená společnostem Hurtigrutenu může proto ovlivnit hospodářskou soutěž na těchto trzích a může mít vliv na obchod mezi smluvními stranami Dohody o EHP.

Úřad se tak domnívá, že platba ve výši 7,352 milionů NOK (přibližně 900 000 EUR) ve prospěch společností Hurtigrutenu představuje státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP.

2. Nová nebo stávající podpora

Podle čl. 1 písm. c) v části II protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora „nová podpora“ znamená „každou podporu, tj. režimy podpory a individuální podporu, která není stávající podporou, včetně úprav stávající podpory“.

Úřad ve svém rozhodnutí z roku 2001 dospěl k závěru, že kompenzace udělená společnostem Hurtigrutenu v rámci dohody s Hurtigrutenem může být považována za slučitelnou s fungováním Dohody o EHP, neboť služby, jichž se týká, jsou považovány za služby obecného hospodářského zájmu, a podmínky stanovené v čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP byly splněny.

Podpora, kterou schválil úřad, je stávající podpora. Norské orgány však v roce 2004 přidělily společnostem Hurtigrutenu dalších 7,352 milionů NOK. Podpora byla udělena s cílem kompenzovat společnosti za zvýšené příspěvky na sociální zabezpečení v roce 2004 a nebyla součástí podpory udělené společnostem Hurtigrutenu schválené rozhodnutím úřadu z roku 2001.

Norské orgány tvrdí, že kompenzace byla v souladu s rozhodnutím úřadu z roku 2001, neboť oddíl 10 dohody s Hurtigrutenem obsahoval ustanovení, podle něhož obě strany dohody s Hurtigrutenem mohou zahájit nové vyjednávání v případě podstatných změn v podmínkách, na základě kterých byla dohoda s Hurtigrutenem uzavřena. Norské orgány tvrdí, že považují změny v systému odlišených příspěvků na sociální zabezpečení za podstatnou změnu. Podle norských orgánů by tak měla být kompenzace považována za stávající podporu.

Úřad by rád poukázal na to, že roční kompenzace podle dohody s Hurtigrutenem ve výši 170 milionů NOK, vyjádřená v cenách z roku 1999, byla úřadem schválena. Na rozdíl od toho se úřad nezabýval oddílem 10 dohody s Hurtigrutenem jako takovým a v rozhodnutí úřadu nic nenaznačovalo, že jakákoli budoucí změna dohody s Hurtigrutenem založená na tomto ustanovení bude automaticky považována za změnu v souladu s poskytováním státní podpory podle Dohody o EHP, jak tvrdí norské orgány.

Oddíl 10 dohody pouze připouští možnost změnit smlouvu v důsledku nepředvídatelných podstatných změn okolností. Nepředepisuje automatické zvýšení kompenzace společnostem Hurtigrutenu v případě zvýšených nákladů, ale pouze otevírá oběma stranám dohody s Hurtigrutenem možnost žádat nové vyjednávání bez toho, aby se předem stanovil výsledek tohoto vyjednávání. Ustanovení dále výslovně neuvádí, že by zvýšení nákladů jako výsledek zvýšení daní bylo důvodem pro nové vyjednávání, natož aby vyžadovalo automatickou úpravu dohody o přesnou částku vyplývající ze zvýšení daní. Změna v daňové situaci jedné ze smluvních stran není obvykle faktorem, který musí strpět druhá strana. Proto i když byla původní dohoda s Hurtigrutenem jako celek oznámena úřadu v roce 2000 a schválena v roce 2001, nebylo možno rozumně předpokládat, že úřad bude předvídat všechny možné účinky tohoto ustanovení, a skutečnost, že se úřad ve svém rozhodnutí z roku 2001 o tomto ustanovení nezmiňuje, nemůže nutně vést k závěru, že jakékoli použití tohoto ustanovení je z hlediska státní podpory dále automaticky přijatelné.

Úřad je toho názoru, že existence smluvního ustanovení musí být odlišena od samostatné otázky, zda je zvolená opětovná úprava v souladu s Dohodou o EHP, a zejména s pravidly pro poskytování státní podpory. Každá otázka musí být ve své podstatě posouzena u každého případu nové úpravy a pouze první otázka se týká toho, zda jde o novou, nebo stávající podporu.

Úřad podotýká, že v důsledku zvýšení nákladů na sociální zabezpečení bylo společnostem Hurtigrutenu vyplaceno v roce 2004 dalších 7,352 milionů NOK. To představovalo zvýšení, a proto také změnu, státní podpory společnostem Hurtigrutenu schválené rozhodnutím úřadu v roce 2001. Úřad tak považuje podporu za novou ve smyslu čl. 1 písm. c) v části II protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora.

3. Procedurální požadavky

Podle čl. 1 odst. 3 v části I protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora „Kontrolní úřad ESVO bude včas informován o všech plánech ohledně poskytnutí nebo změny podpor, aby mohl podat své vyjádření (…). Dotčené státy ESVO neprovedou navrhovaná opatření, dokud nebude v tomto řízení přijato konečné rozhodnutí“.

Jak bylo výše uvedeno, úřad považuje podporu společnostem Hurtigrutenu za novou podporu ve smyslu čl. 1 písm. c) v části II protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora. To znamená, že kompenzace měla být oznámena úřadu podle čl. 1 odst. 3 v části I a článku 2 v části II protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora a neměla být provedena, dokud ji úřad neschválil. Norské orgány však rozhodly kompenzaci udělit bez ohledu na tuto povinnost. Kompenzace je proto považována za „nezákonnou podporu“ ve smyslu čl. 1 písm. f) v části II protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora.

4. Slučitelnost podpory

4.1 Úvod

Přímá podpora, jejímž cílem je pokrytí provozních ztrát, není obecně slučitelná s fungováním Dohody o EHP. Vzhledem k tomu, že zvýšená kompenzace udělená společnostem Hurtigrutenu pokrývá ztráty z každodenního provozu služeb Hurtigrutenu, je třeba na tuto platbu pohlížet jako na provozní podporu. Taková provozní podpora může být výjimečně schválena, pokud jsou splněny podmínky stanovené v ustanoveních o odchylkách Dohody o EHP.

V rozhodnutí z roku 2001 byl úřad toho názoru, že podpora společností Hurtigrutenu není způsobilá k vynětí z obecného zákazu státní podpory v čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP na základě čl. 61 odst. 2 nebo odst. 3 Dohody o EHP. Úřad však došel k názoru, že pomoc je slučitelná s fungováním Dohody o EHP, neboť podmínky stanovené v čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP byly splněny.

V rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení v tomto případě vyjádřil úřad pochybnosti, co se týče slučitelnosti zvýšené podpory, udělené společnostem Hurtigrutenu, s čl. 59 odst. 2 Dohody o EHP.

V průběhu vyšetřovacího řízení došel úřad k závěru, že slučitelnost podpory udělené společnostem Hurtigrutenu jako kompenzace dodatečných nákladů vyplývajících ze změn v systému sociálního zabezpečení musí být posouzena nejdříve na základě čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP.

4.2 Právní základ pro posouzení slučitelnosti

Ustanovení čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP stanoví, že za slučitelné s fungováním Dohody o EHP mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nezmění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Úřad vydal prováděcí pokyny k čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP s ohledem na státní podporu námořní dopravě (dále jen „pokyny pro námořní dopravu“).

Oddíl 3.2 pokynů pro námořní dopravu se zabývá státní podporou na náklady související s pracovní silou. Podle odstavce 1 oddílu 3.2 by se podpůrná opatření pro námořní odvětví měla zaměřit především na snížení daňových a dalších nákladů a břemen, která nesou majitelé lodí a námořníci v EHP, na úroveň srovnatelnou se světovými normami.

Podle odstavce 2 tohoto oddílu by měla být v námořní dopravě v EHP umožněna následující opatření týkající se nákladů na zaměstnanost:

— snížené sazby příspěvků na sociální ochranu námořníků EHP zaměstnaných na palubách lodí registrovaných ve státech EHP,

— snížené sazby daně z příjmu pro námořníky EHP na palubách lodí registrovaných ve státech EHP.

Pro účely výše uvedeného se termínem „námořníci EHP“ rozumí:

— občané států EHP, v případě námořníků pracujících na palubách lodí (včetně trajektů typu ro-ro (15)) poskytujících cestujícím služby podle jízdního řádu mezi přístavy EHP,

— všichni námořníci podléhající platbě daní a/nebo příspěvků sociálního zabezpečení ve státech EHP, ve všech ostatních případech.

Odstavec 3 dále vysvětluje, že některé státy EHP mohou z interních daňových důvodů upřednostňovat neposkytování snížených sazeb uvedených výše, ale namísto toho majitelům lodí poskytují částečnou nebo plnou náhradu nákladů plynoucích z těchto daní. Tento přístup lze obecně považovat za rovnocenný systému snížených sazeb popsanému výše za předpokladu, že existuje jasná spojitost s těmito daněmi, že neexistuje žádný prvek nadměrné kompenzace a že je systém transparentní a nelze ho zneužívat.

4.3 Posouzení

Jak je popsáno v oddíle I.3 výše, byla skupině Hurtigrutenu poskytnuta částka 7,352 milionů NOK (přibližně 900 000 EUR) jako kompenzace jejích zvýšených nákladů na příspěvky sociálního zabezpečení na rok 2004. Podle státního rozpočtu na rok 2004 spočívala tato částka poskytnutá společnostem Hurtigrutenu v kompenzaci „v důsledku změn v systému odlišených příspěvků na sociální zabezpečení“ (16).

Z výše uvedeného vyplývá, že podpora byla udělena společnostem Hurtigrutenu jako náhrada za zvýšené příspěvky na sociální zabezpečení, které odváděly v roce 2004. Udělená podpora tedy musí být považována za náhradu příspěvků na sociální ochranu námořníků v souladu s odstavci 2 a 3 oddílu 3.2 pokynů pro námořní dopravu.

Odstavec 2 oddílu 3.2 pokynů pro námořní dopravu povoluje pouze podporu ve formě snížených sazeb příspěvků na sociální ochranu námořníků EHP zaměstnaných na palubách lodí registrovaných ve státech EHP.

Norské orgány potvrdily, že všechny lodě používané pro služby Hurtigrutenu v roce 2004 byly registrovány v Norsku. Úřad proto považuje podmínku registrace za splněnou.

Co se týče podmínky, že sociální ochrana musí být pro „námořníky EHP“, tento výraz je definován buď jako občané států EHP v případě námořníků pracujících na palubách lodí (včetně trajektů typu ro-ro) poskytujících cestujícím služby podle jízdního řádu mezi přístavy EHP, nebo jako všichni námořníci podléhající platbě daní a/nebo příspěvků sociálního zabezpečení ve státech EHP, ve všech ostatních případech.

V dohodě s Hurtigrutenem byly služby Hurtigrutenu popsány jako služby kombinované přepravy osob a zboží mezi Bergenem a Kirkenes. Podle informací norských orgánů představovala přeprava osob přibližně 92 % obratu společností Hurtigrutenu za rok 2004, zatímco přeprava zboží přibližně 8 %. Některé lodě Hurtigrutenu byly uzpůsobeny tak, že bylo možno na ně najet s osobními automobily a opět z nich sjet. Užitková vozidla (nákladní automobily, přívěsy atd.) však na lodě najet a z lodí sjet nemohla. Kromě toho, jak je vysvětleno výše v oddíle I.2, Hurtigruten poskytoval dopravní služby podle jízdního řádu podél norského pobřeží, tedy uvnitř EHP.

Na základě toho se úřad domnívá, že lodě společností Hurtigrutenu musejí být považovány za lodě, na něž se vztahuje první výše uvedená alternativní definice, tj. lodě poskytující cestujícím služby podle jízdního řádu mezi přístavy EHP. Z toho vyplývá, že kompenzace zvýšených příspěvků na sociální zabezpečení udělená společnostem Hurtigrutenu je slučitelná pouze s oddílem 3.2 pokynů pro námořní dopravu, pokud byla kompenzace udělena v souvislosti s námořníky, kteří jsou občany některého státu EHP.

Norské orgány poskytly informace o tom, že všichni zaměstnanci na lodích používaných pro služby Hurtigrutenu v roce 2004 byli občany státu EHP.

Ve státním rozpočtu bylo výslovně uvedeno, že dodatečná podpora společnostem Hurtigrutenu byla udělena s cílem pokrýt dodatečné náklady společností na sociální zabezpečení. Proto existovala jasná vazba mezi udělením podpory a výdaji na sociální zabezpečení. Mimoto výše udělené podpory přesně odpovídala nárůstu nákladů společností na sociální zabezpečení. Jak se ukáže dále v oddíle II.4.4, udělená podpora neznamená žádnou nadměrnou kompenzaci. Konečně, podpora byla jednorázovou platbou, která byla uvedena ve státním rozpočtu. Podpora byla tedy udělena průhledným způsobem a nebylo možno ji zneužít. Z toho vyplývá, že podmínky pro to, aby náhrada výdajů na sociální zabezpečení byla považována za rovnocennou systému snížených sazeb příspěvků, jsou splněny.

Na základě toho došel úřad k závěru, že podpora udělená společnostem Hurtigrutenu na zvýšené příspěvky sociálního zabezpečení na rok 2004 je v souladu s oddílem 3.2 pokynů pro námořní dopravu.

4.4 Nadměrná kompenzace a kumulace

Podle oddílu 11 odst. 2 pokynů pro námořní dopravu může být snížení příspěvků na sociální zabezpečení námořníků EHP povoleno až do maximální výše 100 %, tj. snížení sociálních výdajů na nulu. V tomto případě byly společnostem Hurtigrutenu účtovány v roce 2004 zvýšené příspěvky na sociální zabezpečení ve srovnání se sazbou použitou v předchozích letech.

Úřad se domnívá, že výše podpory udělené podle sekce 3 až 6 pokynů pro námořní dopravu nepřekročila celkovou částku daní a příspěvků na sociální zabezpečení vybraných z námořní dopravní činnosti a od námořníků a že kritérium uvedené v oddíle 11 odst. 2 těchto pokynů bylo splněno.

Kromě podpory na náklady související s pracovní silou udělené společnostem Hurtigrutenu na základě pokynů pro námořní dopravu obdržely společnosti Hurtigrutenu i podporu podle dohody s Hurtigrutenem o nákupu dopravních služeb a v souladu s rozhodnutím úřadu ze dne 12. listopadu 2003, jímž bylo schváleno přechodné období pro odlišené příspěvky sociálního zabezpečení pro zaměstnavatele. Aby bylo zajištěno, že nedošlo k nadměrné kompenzaci, je nezbytné ověřit, že společnosti Hurtigrutenu neobdržely náhradu za tytéž náklady podle každého z těchto opatření.

V tomto ohledu úřad poznamenává, že zvýšení nákladů společnosti na sociální zabezpečení vyplynulo jako výsledek rozhodnutí úřadu č. 172/02/KOL o návrhu odpovídajících opatření Norsku, pokud jde o státní podporu ve formě regionálně odlišených sazeb sociálního zabezpečení pro zaměstnavatele. Norský stát oznámil plán řízení přechodu na neodlišené příspěvky sociálního zabezpečení. Tento plán úřad schválil rozhodnutím ze dne 12. listopadu 2003 a z plánu vyplývalo, že náklady na sociální zabezpečení společností Hurtigrutenu stouply v roce 2004 ve srovnání se stavem v době, kdy probíhalo vyjednávání o dohodě s Hurtigrutenem. Je tedy zřejmé, že na další náklady na sociální zabezpečení, které vznikly společnostem Hurtigrutenu v roce 2004, se nevztahovala dohoda s Hurtigrutenem, tj. kompenzace vyplacená na základě dohody s Hurtigrutenem nepokrývala tyto dodatečné náklady. Kromě toho převod dodatečných finančních prostředků v roce 2004 by kompenzoval společnostem Hurtigrutenu pouze tu část zvýšených příspěvků na sociální zabezpečení, která již nebyla kompenzována v důsledku režimu týkajícího se tříletého přechodného období. Kompenzace zvýšených nákladů na sociální zabezpečení v roce 2004 udělená na základě pokynů pro námořní dopravu tedy nezpůsobila nadměrnou kompenzaci.

Na základě výše uvedeného došel úřad k závěru, že kompenzace dodatečných nákladů na sociální zabezpečení udělená společnostem Hurtigrutenu za rok 2004 je slučitelná s čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP ve spojení s pokyny pro námořní dopravu.

5. Závěr

Ve světle předchozích úvah došel úřad k závěru, že kompenzace ve výši 7,352 milionů NOK (přibližně 900 000 EUR) udělená společnostem Hurtigrutenu je slučitelná s čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP.

Úřad však lituje, že norské orgány nesplnily své povinnosti vyplývající z čl. 1 odst. 3 v části I protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora, neoznámily opatření a neupustily od jeho realizace, dokud nebylo schváleno úřadem,

PŘIJAL TOTO ROZHODNUTÍ:

Článek 1

Kompenzace ve výši 7,352 milionů NOK udělená společnostem Hurtigrutenu představuje státní podporu ve smyslu čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP. Podpora byla udělena v rozporu s procedurálními požadavky čl. 1 odst. 3 v části I protokolu 3 Dohody o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora. Podpora je slučitelná s čl. 61 odst. 3 písm. c) Dohody o EHP ve spojení s pokyny pro námořní dopravu.

Článek 2

Toto rozhodnutí je určeno Norskému království.

Článek 3

Toto rozhodnutí je závazné v anglickém znění.

V Bruselu dne 12. prosince 2007. Za Kontrolní úřad ESVO Kristján A. STEFÁNSSON člen kolegia Kurt JÄGER člen kolegia

(1) Dále jen „úřad“.

(2) Dále jen „Dohoda o EHP“.

(3) Dále jen „Dohoda o zřízení Kontrolního úřadu a Soudního dvora“.

(4) Pravidla pro uplatňování a výklad článků 61 a 62 Dohody o EHP a článku 1 protokolu 3 k Dohodě o Kontrolním úřadu a Soudním dvoru, která byla přijata a vydána Kontrolním úřadem ESVO dne 19. ledna 1994, zveřejněná v Úř. věst. L 231, 3.9.1994, s. 1, a dodatku EHP č. 32 ze dne 3. září 1994, naposledy pozměněná dne 3. května 2007. Dále jen „pokyny pro státní podporu“.

(5) Rozhodnutí úřadu jsou k dispozici na http://www.eftasurv.int/

(6) Úř. věst. C 314, 21.12.2006, s. 115 a dodatek EHP č. 63/2006, s. 33.

(7) Dále jen „společnosti Hurtigrutenu“.

(8) Viz poznámka pod čarou č. 6.

(9) Dále jen „dohoda z Hurtigrutenu“.

(10) Rozhodnutí č. 417/01/KOL, dále jen „rozhodnutí z roku 2001“.

(11) Rozhodnutí č. 172/02/KOL.

(12) Rozhodnutí č. 218/03/KOL. Přechodné období se nevztahovalo na nejsevernější část Norska (zóna 5 v systému sociálního zabezpečení), neboť státy EHP rozhodly v rozhodnutí č. 2/2003/SC ze dne 1. července 2003, že regionálně odlišené příspěvky na sociální zabezpečení v této oblasti jsou slučitelné s Dohodou o EHP vzhledem k mimořádným podmínkám v této oblasti.

(13) Poznámky k položce 70 jsou následující: „Av budsjettforslaget på 200,8 mill. kr for 2004, er 192,3 mill. kr direkte relatert til den gjeldende avtalen med hurtigruterederiene. Restbeløpet på 8,5 mill. kr er knyttet til ev. kompensasjon som følge av endringer i ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift. Endelig kompensasjonsbeløp vil bli bestemt når forhandlingene mellom hurtigruteselskapene og departementet er avsluttet.“ (Neoficiální překlad úřadu: Z rozpočtového návrhu 200,8 milionů NOK na rok 2004 je 192,3 milionů NOK přímo spojeno s aktuální dohodou se společnostmi Hurtigrutenu. Zbývajících 8,5 milionů NOK je spojeno s možnou kompenzací v důsledku změn v systému odlišených příspěvků na sociální zabezpečení. Konečná kompenzace bude stanovena po ukončení jednání mezi společnostmi Hurtigrutenu a ministerstvem.)

(14) Překlad úřadu, viz poznámka pod čarou č. 13.

(15) Trajekty typu ro-ro jsou definovány jako „námořní osobní plavidlo, které přepravuje více než 12 cestujících, vybavené zařízením umožňujícím silničním nebo železničním vozidlům najet na loď a sjet z lodi“, viz poznámka pod čarou č. 22 pokynů, které se vztahují ke směrnici Rady 1999/35/ES o systému povinných prohlídek pro bezpečné provozování liniové dopravy loděmi typu ro-ro a vysokorychlostními osobními plavidly (Úř. věst. L 138, 1.6.1999, s. 1), jak je zapracována v bodě 56ca) v příloze XIII Dohody o EHP.

(16) Překlad úřadu, viz poznámka pod čarou 13.